ДЕНЬ 8 — ЯСНО 15:40 — 2°С
Восьмий день гри.
ТАБІР «АЛЬФА» ЗАК, ТОНЯ, ТРЕ
Команда «Альфа» вже втратила гравця.
Через травму…
вона ризикує втратити ще одного.
Дуже сильно болить поперек.
Коли я впав на спину, я розумів, що травмувався.
-Допоможіть. -Тримаю.
Гаразд.
-Потроху. -Ох…
Справи кепські.
Я не розумів, наскільки все погано.
Боже, чому?
Я коли спробував підвестися,
зрозумів, що мої найгірші побоювання справдилися.
Вона скручувалась і скручувалась.
Я відчував то скручування. Як вона спазмує та клята спина.
Погано.
Боже.
І це каже здоровань, який професійно бився на рингу,
Він звик до болю, його били ногами, кулаками, кидали, душили.
Якщо йому нестерпно боляче й він не може поворухнутися,
це дуже погано.
У Брі лишається все менше часу, щоб знайти команду…
Треба говорити швидко. Бо якщо Брі треба до «Альфи»,
треба дати їй шанс це зробити.
…і її доля зараз у руках команди «Браво».
Я стою на своєму.
Я не хочу п'ятого. Не знаю, як ви.
У мене теж жорстка позиція.
Мені дуже потрібні гроші.
І ділити ту суму на п'ять — це занадто.
Але вона здається дуже вмотивована й дуже досвідчена.
Не побоялася сама здійснити цей похід.
-Це захоплює. -Тобто…
Ми налаштовані не брати п'яту людину.
І я говорю за нас усіх.
Знаєте, це завжди важко,
тим більше, коли йдеться про хорошу людину, але…
-Чим більше людей… -У нас динаміка чотирьох.
…тим більше шансів зашкодити команді.
-Так. -І я на 100% зараз щирий.
Справедливо. Я і чекаю від усіх щирості.
Тому і я хотіла озвучити, як я це бачу,
бо мені здається, було б добре мати ще одну дівчину в команді.
Це мене хвилює…
Я почуваюся в меншості. І це багато в чому.
Емілі, ми точно не хочемо п'яту людину.
Іноді мені здається,
що мої ідеї вислуховуються, а потім відкладаються.
Але якщо її забере «Альфа»,
хто сказав, що ми не можемо ходити до них,
-щоб ти тусила з дівчатами? -Нічого.
Але…
сподівалася, вони передумають.
Приплив починається.
Сонце сідає.
До «Альфи» добратися буде дуже важко.
-Може, вони її приймуть. -Сподіваюся.
-Але для мене… -А якщо не приймуть?
-Так. -Якщо не приймуть…
Я так нервую.
Гей, Брі!
15 ГРАВЦІВ
ЗАК КОМАНДА «АЛЬФА»
БАЙО КОМАНДА «АЛЬФА» — ВИБУВ
ТОНЯ КОМАНДА «АЛЬФА»
ТРЕ КОМАНДА «АЛЬФА»
ЛИШЕ ОДНЕ ПРАВИЛО
ДРЮ КОМАНДА «БРАВО»
ДРЕЙК КОМАНДА «БРАВО»
ЕМІЛІ КОМАНДА «БРАВО»
СЕММІ КОМАНДА «БРАВО»
ТРЕБА БУТИ В КОМАНДІ
ХУЛІО КОМАНДА «ЧАРЛІ»
БРІ
ДЖОЇ КОМАНДА «ЧАРЛІ»
МЕГАН КОМАНДА «ЧАРЛІ»
ЩОБ ВИГРАТИ МІЛЬЙОН ДОЛАРІВ
ЕРІК КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
БРЕНДОН КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
ДЖОЗЕФ КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
ТІНА КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
РАЗОМ ДО КІНЦЯ
Гей, Брі!
-Привіт. -Отже…
Ми дуже тебе поважаємо. Ти з першого дня мені подобалась.
Ще на тому човні, хоча ти й слова ж не сказала.
-Ти вже тоді мені подобалась. -Дякую.
Гадаю, ти цінний гравець і я тобі радий.
Гадаю, ми всі тобі раді.
Емілі хоче, щоб була ще одна дівчина.
Так.
Але…
як група, ми не хочемо додавати нової динаміки.
-Нам тут у чотирьох нормально. -Я все розумію.
Ми тільки от говорили про це,
як раз перед твоїм приходом.
Я не згодна.
Я сказала, що було б дуже добре, якби в нас була ще одна дівчина.
Але, здається, усім байдуже, що я думаю.
Хлопці з команди «Браво» були категорично проти п'ятої людини в команді.
Емілі наполягала, щоб я залишилась.
Але…
я розуміла, що думка однієї людини не дасть мені місце в команді.
Оскільки приплив уже скоро, і ви хлопці сказали…
-Дістатися до Альфи буде важко. -Це буде нелегко.
Лісом взагалі не варіант.
-Так. -Сонце вже сідає.
Вона побуде тут?
-Я не проти. -І я не проти.
Добре. Дайте їй шанс. Завтра поговорить з «Альфою».
Ти здолала довгий шлях. Ми радо тебе нагодуємо й дамо води.
-Дякую. Я дуже вам вдячна. -Так.
Коли вони те сказали, я видихнула.
Емілі дуже добра. Запропонувала варіант з ночівлею.
Я не знала, чи буде мені де переночувати.
-Дуже вдячна. -Авжеж. Ми тобі раді.
-На ночівлю. -І я. Я в захваті.
Я рада і ночівлі.
Це не гарантує мені подальшу участь у грі,
бо нам дають лише 24 години, щоб знайти нову команду.
-Якщо подивитися он туди… -Гаразд.
Побачиш табір «Альфи».
Час спливає
і я нервуюся через те, яким для мене буде наступний ранок.
Я боюся, що в «Альфі» скажуть: «У нас своя історія.
Вибач».
-Вони тебе приймуть. -Сподіваюся.
-Шкода, що не ми. -Шкода, тебе там немає.
-Обіймемося? -Так.
-Боже. Дійсно. Так. -Я така рада, що ми познайомилися.
Сигнальна ракета.
«Альфа» випустила ракету.
-Так. -Ракета!
-Ракета. -Он там.
-Чекайте, де? -Ходімо!
Справедливість!
Ти бачив ракету?
Я лише не побачив звідки випустили.
-Трясця. -Хтось пішов.
-Ракета була. Я чув зараз. -Це хтось із «Альфи».
Я хочу побачити феєрверк.
Хто це був?
Здається, це з «Альфи».
Сигнал з «Альфи»?
Вона ходила до «Альфи».
Це Брі?
Їй відмовили й вона випустила ракету. Це може бути карма?
Так. Намасте, люба.
Вона пішла до «Альфи». Їх вже троє.
-У неї 24 години. -Щоб знайти іншу команду.
Як гадаєш, звідки?
Звідси. Я чув звідси.
Святі небеса.
Хто там був у «Альфі»?
Заку. Медики тут.
Витягнуть тебе звідси.
Так.
Заку, я допоможу, але треба витягти тебе звідси.
-Добре. -Прийнято. Слідкуємо.
Коли хтось свідомо приймає рішення піти з команди — це одне.
Я вас підвів.
Але коли це робиться через фізичну травму,
це набагато гірше.
Можливості піти туди, куди ти хочеш, не лишається.
Твоє здоров'я важливіше за гру. Це однозначно.
Бережи дружину й дітей.
Так. Їх я теж підвів.
Я маю сказати дружині,
«Я так надовго вас залишив
і немає чим похвалитися».
Я підвів свою команду,
коли вчинив так необачно.
Досить важко вижити, коли всі здорові.
Від мене більше шкоди.
Їм довелося б про мене піклуватися.
Їм удвох буде дуже дуже важко.
Але я вірю в мою команду. Я молюся за те, щоб у них усе вийшло.
Оце так поворот.
Як вони це невчасно. Я не хочу йти в команду з двох.
І от маю.
Я мала б іти в «Альфу» й благати, щоб вони мене взяли.
А тут «Альфа» випускає ракету.
Їх залишилося двоє.
Так, шансів, що вони мене приймуть побільшало.
Але це означає, що їх команда слабка.
І це дуже лякає.
Я лише знаю, що нас залишилось 14.
-А значить, що є шанс! -Так!
Так, мала!
-Нічого собі. -А вони там задоволені.
-Це, напевно, «Чарлі». -Ого.
Вони думають, що це ти?
-Щось «Альфа» розсипається. -Так.
Не знаю, чи ми зможемо.
Чарлі радіють. Навряд, у них так погано.
Дивно, коли люди так радіють чужому нещастю.
Тепер війна.
Я коли почув, як вони радіють, одразу з'явились думки,
що ці люди не знають, що таке чесна гра.
Вони мусять пошкодувати, що так налаштовані проти нас.
Настав час випустити собаку, час діяти агресивно.
Починає хилитися.
ТАБІР «ДЕЛЬТА» ЕРІК, БРЕНДОН, ДЖОЗЕФ, ТІНА
Стережись!
-Три секції. -Про що ти?
Про що ти?
Так.
Готовий? Ще трохи. Раз, два, три, штовхай!
Почнемо розбивати.
Прямо під цю зарубину.
Давайте. Готові?
-Так. -Полетиш назад у табір.
Полечу в табір.
Перепочинь.
Щоб порубати ці колоди багато зусиль треба.
-А так, два рази стукнули, правильно? -Так.
І можемо всю ніч палити.
Це найрозумніша твоя ідея.
-Рубати не вздовж, а впоперек. -Так.
-Я виснажений. -Так.
Я не сплю вдома.
А тут мені бракує поживних речовин,
щоб відновлюватися.
Нам усім доведеться пригальмувати.
-Так. -Змирися з цим.
-Так. -Я сильно хотів.
Я хочу. Моїй родині це дуже потрібно.
Я не віддам маму в будинок пристарілих.
-Ні. -Що в неї?
-П'ята стадія деменції. -Деменції?
-Це страшно. Мої співчуття. -Так.
У мами деменція. Я забрала її до себе.
Це виснажлива хвороба. Її стан ставатиме гірше.
Вона все ще розуміє?
Вона все ще розуміє, що відбувається.
У такі моменти усвідомлення,
коли розуміє, через що вона проходить, вона просто не витримує і плаче.
-Страшно. -Це розбиває мені серце.
Я хвилююся, що коли вона не зможе нормально рухатись,
у мене не вистачить фізичних сил, щоб допомогти їй.
Тому я збираюся для цього когось найняти.
А це недешево.
Якщо виграємо, я зможу найняти людину,
яка буде мені допомагати.
Я обіцяла мамі й збираюся це реалізувати.
Як там наш шеф-кухар?
Він там трохи розслабився.
Я подумала, не буду я…
-Так. -…його будити.
Я не злюся, що він хоче присвятити собі час.
Учора я нарешті відстояв свою позицію.
Та клята колода знизу, я її підніму.
Він сказав: «Ти цього не зробиш». «Уже», — сказав я.
Іноді так і треба.
Шеф спочатку поводився, як бос.
Можна не звертати на це увагу,
але починає здаватися, що кожен день — це проблема.
Коли він шипів, я собі казав: «Я ж доросла людина.
Я доросла людина. Піду пройдуся».
Слідопит — це людина-вогонь. Він постійно це доводить.
Це він додумався рубати великі колоди
і штовхати їх, замість того, щоб цілими днями
рубати маленькі й підкидати їх у вогонь.
Одним словом, Слідопит узяв на себе вогонь.
І тому, що це було зроблено не так, як хотів Ерік, він усе зламав.
Я тоді подумав: «Що?»
Не треба було починати все спочатку.
Ти мене перервав, тож я почав.
-Бо ти робиш неправильно. -Так чи інакше, спрацює.
-Я все виправив. -Виправив?
-Я не просив мені допомагати. -Я його загасив?
Щодня з ним якась історія.
Він влаштовує істерики.
-Коли я щось роблю, не треба лізти. -Ти лише спалиш гілки.
Вибухне тобі в обличчя, і вугілля не буде.
Ти не розумієш, що ти робиш?
Сиджу й дивлюся, як ти втрачаєш вогонь.
Принеси нам білку. Хіба не цим ти збирався займатися?
Він поводиться так, ніби багато знає, щоб нав'язати свою думку.
І люди починають це розуміти.
Бро, ти весь на нервах. Заспокойся.
Згоден.
ТАБІР «ДЕЛЬТА»
Ми тут швидко все облаштуємо.
Покращимо двері.
У нас чудовий вогонь.
Сподіваюся, сьогодні вночі буде тепліше, ніж учора.
Візьмемо он ту, з того боку.
-Гаразд. -Так вирішили.
Я знаю, для нас стало сюрпризом…
що вона пішла.
Коли Брі пішла, я зрозуміла, що вона поводиться на свій вік.
А ми втрьох вирішили,
що ми хочемо пройти через це разом.
Знаєте, ми зараз, можливо, аутсайдери.
Є таке відчуття.
Знаю, але нестрашно.
Будемо рухатися вперед.
Мені вдається підтримувати позитивний настрій.
-Ми на позитиві. -Так.
-Ми на позитиві! -А тепер…
Я підіймалась на всі Сім вершин, найвищі вершини на семи континентах.
І я вам скажу,
негативно налаштована людина в команді — це інфекція.
І це вб'є експедицію.
Команда зможе пережити важкі часи, лише якщо буде на позитиві.
У нас все одно чудовий настрій і ми не здаємося.
ТАБІР «БРАВО» ДРЮ, ДРЕЙК, ЕМІЛІ, СЕММІ / БРІ
Вечерю подано.
Чорт, тут стільки крабів.
-Так. -Так, приєднуйся.
«Браво» — ковток свіжого повітря.
-Я жила на Алясці три роки. -Десь тут?
-Гарно. -Було круто.
-Справді? -Коли ти…
-Без сонця 30 днів? -Так.
Мені дуже подобається наша компанія.
Мені з вами подобається.
Коли ви разом переживаєте складні ситуації,
мати дружні стосунки дуже важливо,
щоб залишитися в грі.
-У вас тут дуже мило. -Подобається?
Дуже.
Називається вікіап.
-Кого я обійматиму? -Каструля.
Я чудово обіймаюся. Я — ложка.
-Я люблю обійматися. -Я можу між двома ложками.
Можемо лягти я, ти та Семмі, якщо будуть дві ковдри.
Я згодна.
Такий собі тройнічок.
Дуже рекомендую.
Я знала, що в глибині душі, вони не хотіли п'ятого.
І тепер, коли мене впустили, я маю зробити так, щоб вони передумали.
Ось так. Давай.
Гарний був день.
Побачимось завтра.
Кінець зв'язку.
Над островом Купреянова ясна ніч.
Хмарного покриву, який ізолює й утримує денну спеку, немає,
температура починає стрімко падати.
Плюс берегові вітри.
Це перша ніч випробовування, коли температура впала нижче нуля.
Капець який вітер.
Усе гаразд…
Ми переоблаштовуємо, виправляємо, ремонтуємо нашу хатину,
бо для двох людей вона завелика.
І наше укриття вже набагато краще.
Тут набагато краще. Уже не так холодно.
Боже. Ти це бачиш?
У нас у кожного є ковдра.
Ковдра — це добре. Ковдри я люблю.
По той бік затоки, північний берег бере на себе всю силу вітру.
Він дує з півдня і, поки летить над водою, збирає вологу
і знижує температуру ще на кілька градусів для всього, що обдує…
Сьогодні вітер.
І холодно.
включно з таборами «Чарлі» і «Дельта».
Це різне.
Їхній табір не такий гарний, як цей. Сьогодні їм важко.
Зараз всім таборам важко, якщо вони не такі гарні, як цей.
Ну ж бо, треба зігрітися позитивом.
-Влаштуємо танці! -Танці!
Ось тут.
Я так ненавиджу стробоскопи.
-У нас танці -Нічого…
-Так. -Так.
-Круто. -Виходить як.
Треба рухатись.
Вечірка з танцями
-Давай. -Ось так.
Хвилина калорійності.
ДЕНЬ 9 — ХМАРНО 2:21 — -8ºС
ТАБІР «ЧАРЛІ» ХУЛІО, ДЖОЇ, МЕГАН
На вулиці так холодно.
Забагато місця для обігріву.
Вогонь не протримається всю ніч.
Укриття в таборі «Чарлі» не вберегло вогонь від вітру,
разом із надією на його відновлення.
Господи. У мене так ноги болять.
Це зробило їх небезпечно вразливими до холоду.
Хуліо страждає.
Спазми поширилися не лише на ноги, а вже на спину й на живіт.
У нього дуже сильні болі.
Я сильний, але тіло моє зараз так кричить на мене.
Так.
Це страшно.
Я не знаю, як там інші команди.
ДЕНЬ 9 — ЯСНО 7:42 — -3º
Такого я ще не переживав.
І сподіваюсь, більше ніколи не переживатиму.
Брі пішла. Ми втратили зайву пару рук
і це вдарило по команді.
Їжа, вогонь, дрова, зігрівання, —
все це критично важливо.
Якщо одного з цих елементів бракує, уся система розвалюється.
І саме це сталося минулої ночі.
Жорстко.
-Мало одягу, спорядження, інструментів. -Так.
Так, це була інша форма виживання.
Навіть не знаю. Я ще цікавився, як виглядає обмороження.
Моїм трьом пальцям це теж цікаво.
Раніше, коли були судоми, я їх розтирав, і все проходило.
Минулої ночі вони не проходили.
Я з Брукліну. Там я народився, там і виріс.
Я адвокат у кримінальних справах. Я жорсткий.
А бокс у Gleason's і під Бруклінським мостом навчив мене,
що можна отримати удар і встати.
Я буду працювати й вставати до свого останнього удару.
Треба підійти до цього всього творчо.
Не знаю.
Хуліо ніби бореться у двох битвах одночасно.
Якщо йому доведеться поїхати з якоїсь причини,
це скалічить «Чарлі».
Це скалічить «Чарлі».
Ми програємо.
Хотів би я присісти.
Посидіти.
Я не можу цього допустити.
Я тут заради кращого життя для себе й для моєї родини.
У мене чудова дружина і двоє чудових дітей.
І я щодня про них думаю.
Ці гроші багато всього змінили б.
Стільки всього зараз на моїх плечах.
І це була якась дивна, остання спроба,
не знаю, може, чогось досягти.
Тож іншого виходу немає.
Я зроблю все, що треба, щоб зберегти команду сильною.
Це надзвичайно складно.
У цього є фізична сторона і я вже починаю…
Я завдаю собі шкоди.
Так.
Цей досвід вчить тебе нової форми вдячності.
Так.
ТАБІР «ЧАРЛІ»
ТАБІР «БРАВО»
Брр.
Сонце.
Трохи вітаміну D.
Уночі було холодно.
Я дуже змерз.
Так. Пальці ніг досі не відійшли.
Так. А вітер який.
Скажений вітер.
Гарно вчора побалакали з нашою сусідкою.
Знаю.
-Нам сподобалось. -Гарна була ночівля.
Так.
У нас була піжамна вечірка.
Чудово, коли поруч є жінка.
І я… У мене троє сестер.
Було чудово відчувати жіночу енергію в нашому житлі.
Я навіть відчула, як трохи змінилася динаміка взаємодії.
-Можемо поговорити? -Звісно.
Але вона збирається іти в «Альфу». Їх там лишилося двоє.
Сподіваюсь, її не готували до провалу.
-Після цієї ночі з Брі… -Так.
…ми роззнайомились
і переспали з цією думкою,
і я трохи її змінив.
Вона чудово вписується.
Згодна.
Якщо вона піде туди, це укріпить їхню команду.
Я теж про це думала.
Брі надто цінний актив, щоб віддавати її «Альфі».
Вона молода, спортивна,
служила в армії, була кулеметницею.
Мені дуже з нею легко.
Тож я все переосмислюю.
-Круто. -Я пам'ятаю, що ти хочеш дівчину до нас.
Тому я хотів поговорити з тобою про це.
Дякую. Сподіваюсь, це не сон.
-Так. -Чудово.
-Я хлопцям ще не казав. -Так.
Хочу з ними ще поговорити.
Я поважатиму будь-яке їхнє рішення.
Звісно. Я теж.
Я в захваті.
Так круто думати, що це може статися.
Що вона може залишитись.
-Брі, даси нам хвилинку? Треба поговорити. -Так, звісно.
Після цієї ночі з Брі, я все обміркував
і змінив свою думку.
Я не знаю, як ви. Хотів з вами поговорити.
Щодо п'ятого?
Так.
У нас чудово все виходить, ми один одного розуміємо.
Нова людина в команді може все змінити, може все зіпсувати.
До зустрічі з нею я був категорично проти п'ятої людини.
Спочатку я подумала: «Ще одна дівчина!»
Але вона в гарній формі.
-Така людина корисна. -Так.
Пройшла п'ять кілометрів. Це багато про що говорить.
Не дай боже, хтось із нас не витримає.
Тоді в кінці залишаться четверо чи троє.
Так. Гаразд. Ти мене переконав.
-Може збирати їжу, працювати. -Так.
Так. Я знаю, наша з тобою тема — гроші. Для нас це важливо.
Я думав про це вчора.
Але в «Альфі» після тієї ракети лишилось двоє.
Вона посилить їх.
-Вони довше триматимуться. -Саме так.
Якщо хтось із них вийде сьогодні…
-Їм кінець. -Зможемо забрати їхні речі.
Усе їхні речі.
Слухай, я не проти взяти п'яту людину.
Нехай.
Так.
Гей, Брі!
Брі!
-Привіт. -Привіт.
Агов.
Як ти ставишся до того, щоб приєднатися до нас?
З радістю.
-Ура! -Так!
-Я з вами? -Так.
Справді? Дякую.
Команда «Браво», крихітко.
Коли «Браво» сказали мені, що вони передумали,
я відчула неймовірне полегшення.
-Дякую. -Ти нам дуже сподобалась.
-І ви мені. -Переможемо.
Переможемо.
Так.
Я така рада.
Не знаю, що саме змінило їхню думку.
Ти до «Дельти» ходила?
Кілька днів тому, ходили знайомитись.
Як там у них?
Дуже добре.
Чорт.
Але гадаю, мої навички, знання й досвід
можуть знадобитися «Браво», щоб виграти приз.
Ми всі в кращій формі, ніж вони там.
У нас усі молоді.
У нас усі спортивні.
У нас усі вродливі.
Це правда.
Браво!
ТАБІР «БРАВО» ДРЮ, БРІ, ДРЕЙК, ЕМІЛІ, СЕММІ
ТАБІР «АЛЬФА» ТОНЯ, ТРЕ
Минулої ночі я кілька разів прокидався, бо ноги замерзали,
Мені навіть здавалося, що пальці мокрі.
Я насилу зупинила тремтіння.
-Я не міг перестати тремтіти. -Так. Це жах.
Оскільки Заку довелося вийти з гри, ми з Тре залишились самі
й…
було дуже важко.
Я прокинувся — непроглядна темрява й мороз.
Треба було рухатись.
Ми із Тре зараз аутсайдери в цій грі.
Пішов, думаю, дров нарубаю.
Виходжу з-за намету, вітер аж з ніг збиває.
Роботи побільшало. Похолодало.
Хатинка надто велика.
Довелося перенести всі дрова до намету
і за ним уже рубати, щоб вітром не здуло.
Найкраще, що в мене є зараз, — чудовий компаньйон
і багато води.
Мені подобаються всі покращення.
Можна було б і краще.
Ми із Тре дуже схожі.
Я нікому не довіряю і нікому не вірю, але на диво,
вірю йому.
І довіряю йому.
Як тобі послаблення вітру?
Чудове.
Усередині не так дує.
Тоня, вона не найсильніша людина.
Якби я із сокирою обирав собі людей,
можете мені не вірити, але я б її обрав.
Вона вийшла й сказала:
«У мене сильне серце. Я завжди буду старатися із усіх сил».
Про що ще можна тут просити?
Як тільки я закінчу розставляти білкові пастки,
можеш вільно пересуватися, як тобі заманеться.
Чудово. І я пошукаю для тебе морську зірку.
Це буде… Любитиму тебе вічно.
Тоня мені не мама, але в мене виникло таке відчуття,
бо вона турботлива й уважна.
Треба з усіх сторін заблокувати, щоб вона могла зайти через парадний вхід.
І тільки вона робить крок, пастка спрацьовує.
Було б непогано дізнатися, про що думають «Браво»,
умовно кажучи.
Після того, як Зак пішов, ми з Тре
були впевнені, що «Браво» прийдуть перевірити, як ми,
бо ми ж союзники.
Але ми нічого не почули й нікого не побачили.
Ми їм більше не потрібні, як союзники.
Їх четверо, а нас двоє.
Я скоро тебе дістану.
У мене таке відчуття, що люди почнуть дивитися на нас, як на здобич, але…
Я почуваюся вовком.
Думаю, ми ще багатьох здивуємо.
ТАБІР «АЛЬФА» ТОНЯ, ТРЕ
ТАБІР «ЧАРЛІ» ХУЛІО, ДЖОЇ, МЕГАН
Поки Джої збирає гілки,
Меган вирішила пройти медичний огляд.
Якщо вона відмовиться від лікування, їй буде дозволено залишитися в грі.
-Привіт, Меган. -Привіт.
Я так розумію, ви викликали медика.
Так, будь ласка. У мене проблеми.
Вибач, я плачу,
бо я виснажена.
Останні сім, вісім ночей
я дуже мало сплю.
Я відчуваю, що стрімко втрачаю вагу.
За останні вісім днів ми з'їли, мабуть, калорій 250.
Я не можу зігрітися.
Я не можу сама зігрітися. Ось у чому проблема.
Я неймовірно мерзну вночі. Це якийсь жах.
А цієї ночі мене стали хвилювати мої пальці.
Ось ці два були обморожені.
Це було в Антарктиді під час сходження на гору Вінсон.
У мене не було з ними проблем.
Але ці пальці почали боліти й пульсувати
І я розумію, що проблема існує. І це мене хвилює.
Я пережила ураганний вітер на Аконкагуа.
Я підіймалася на Деналі на Алясці.
Два місяці на Евересті. Я була в Антарктиді.
Але в експедиціях у мене із собою неймовірне спорядження.
Безпечний, захищений намет, спальний мішок на 40 градусів морозу.
У мене тепла їжа.
Я сплю і даю організму відновитися.
Чому в першу чергу мені приділити увагу?
Моєму стану здоров'я, щоб розуміти іти мені далі, чи ні.
Мабуть…
Гадаю, моє тіло підказує, що не треба.
Елісон викликає Дена. Ти мене чуєш?
Так.
Виклик у табір «Чарлі».
Вибачте, я вас трохи переб'ю.
Що відбувається?
Минула ніч відрізнялася від решти ночей.
Це була найхолодніша ніч.
Ми не могли зігрітися.
Меган було дуже важко.
А потім, звичайно, на додачу до, знаєте…
-Хуліо, викликати лікаря? -Ні.
-Елісон викликає Дена. Ти мене чуєш? -Чую.
Можеш відправити Кенію на інтерв'ю?
Так. Звісно.
Вибачте, я вас трохи переб'ю.
У Хуліо спазм.
-Хуліо. -Нам потрібний транспорт.
Відповідаю.
Хуліо впав. Так, Хуліо впав.
ТАБІР «ЧАРЛІ» ХУЛІО, ДЖОЇ, МЕГАН
ТАБІР «ДЕЛЬТА» ЕРІК, БРЕНДОН, ДЖОЗЕФ, ТІНА
Білки нагадують мені про дім.
Якби ж то вони були такого розміру, як у вас.
У нас були лисячі білки.
Тобі двох вистачило б.
-Тобі двох вистачило б. -Ще одну встигну?
Так, ще не скоро споночіє.
Вони починають розумнішати.
Сидять такі: «Чому Ед не пише?»
Ага. «Куди подівся Фред?»
Я все ще хочу зблизитися з усіма.
Дякую, що чистиш їх.
Я це люблю.
Треба ж чимось займатися, щоб з глузду не з'їхати.
Я іноді ображаю людей, бо я дуже вимогливий.
А коли на мене сильно тиснуть, я беру себе в руки.
Це життя на кухні.
Такий вже я є. Я не хочу бути поганцем.
Я просто намагаюся вистояти й виграти цю кляту гру.
Бо ми тут надовго.
Я намагаюся зробити так, щоб усі були здорові.
Тож я вирішив набрати морської води і зробити морську сіль.
Тут щось якось брудно,
а я не хочу брудну сіль.
Тож ми її процідимо.
Мотузки немає, тому обв'язав коренем.
Пожертвував свою вовняну сорочку.
З цього ми отримаємо десь 6–15 грамів солі.
Мій досвід натураліста й розуміння принципів харчування й лікування
каже, що сіль — ключ до життя, і без неї, я б… Мої м'язи були напружені.
Доведіть до кипіння,
а потім повільно уварюйте, поки не залишиться трохи вологи,
щоб вона не прилипла до каструлі.
І вуаля, морська сіль.
А тепер я приготую поїсти й потішу команду.
Це допоможе м'язам.
Отримаємо електроліти, і їжа вже не буде такою прісною на смак.
-Маємо приправу. -І смаки.
-Трохи приправити можна. -Так.
Ерік конфліктує з усіма в команді.
Я про шефа одне скажу:
він чудово дбає про те, щоб команда була в порядку,
щоб усі були ситі.
Сіль потрібна, я так пітнію.
Цього вистачить, щоб принаймні
зберегти наше здоров'я.
-Так. -Так.
ТАБІР «ДЕЛЬТА»
ТАБІР «ЧАРЛІ»
У таборі «Чарлі» м'язові спазми Хуліо пройшли.
Він відмовився від медичної евакуації,
через яку його б дискваліфікували.
Що зазвичай стається вночі сталося зараз.
Спину зводить.
Ще й живіт. Такого раніше не було.
Я не був до цього готовий.
Спробуйте оцінити дискомфорт за школою від нуля до десяти,
де нуль — не болить, десять — болить неймовірно.
Буде десь 20.
Я терплячий до болю. Цей біль нестерпний.
Скільки води ви випили?
Десь 450 мілілітрів.
Ми з'їли десь 250 калорій за сім з половиною днів.
Без належного харчування та електролітів
здатність Хуліо боротися зі зневодненням
значно знизилася.
Схоже, все змінюється.
Я боюся, що ці судоми продовжуватимуть прогресувати.
Що ще гірше, його м'язові судоми посилюються через холодну температуру,
бо його тіло намагається зігрітися, скорочуючи м'язи.
Зараз я не бачу причин для негайної медичної евакуації.
-Так. -Але якщо ви хочете закінчити гру,
це має бути ваше рішення.
Гаразд.
Хуліо, ти тримаєшся?
Я все думав і думав про це.
І я абсолютно щирий.
Беручи до уваги мій фізичний стан,
я готовий випустити ракету.
Ого.
-Усе нормально. -Знаєте…
Чорт. Мій організм розвалюється.
Я хочу продовжувати. Я хочу…
-Так, я теж. -Я хочу, щоб ми все змінили.
Але сумніваюся, що моє тіло зможе.
Я ніколи не думала,
що доведеться так рано піти.
Чорт.
Оце так.
Спочатку Брі пішла, тепер Хуліо й Меган.
І все це за 24 години.
Руки опускаються.
У свої 40 років я вже знаю, що коли ти шкодиш своєму організму,
треба зупинитись.
Іноді найсильніше, найсміливіше, найжорсткіше рішення —
сказати собі: «Я маю зупинитися».
Це не відмова.
Це спроба вберегти себе
від постійних травм.
-І Джої… -Ми не хочемо тебе кидати.
Ми не хочемо лишати тебе в поганому становищі.
Не плач.
Я не розумію, що відбувається.
Те як розпадалася команда
нагадувало машину, в якої відпадають колеса.
Ти балансуєш на трьох,
аж раптом на двох колесах лопаються шини,
і останнє колесо, яке відвалюється просто котиться,
кудись котиться.
Вибач, що я не можу продовжувати.
Так.
Я не міг повірити, що я останній з команди «Чарлі».
Схоже, «Чарлі» готуються стріляти.
-Я бачила, що там люди. -Так.
-Розділилися якось. -Випускатимуть ракету.
У Брукліні важко.
Люди там загартовані, міцні.
І я взяв увесь той брутальний Бруклін із собою
і ввімкнув його.
Але Аляска — це звір.
Аляска інша.
Вона приголомшує своєю красою і жорстко нагадує тобі,
який ти малий у цьому всьому.
Меган каже: «Я підіймалась на всі найбільші гори світу. Я впораюсь.
У мене є дім, є гроші. Це черговий проєкт.
У Хуліо схожа історія.
«Я тут не заради грошей».
А я так довго боровся і я стільки можу дати.
Тому я тут. Я хочу перемогти.
-Он вони! Дві! -Боже.
Їх дві!
Трясця!
Серйозно? Не радійте. Це може бути боляче.
Ракета.
-Ракета. -Ракета.
Ракета!
-Так! Ракета. -Ми ще живемо!
Вони падають, а ми живемо.
Так, учорашній шторм… Я казав тобі, шторм був страшний.
Така розплата, сучки. А вчора, як ви раділи.
Погляньте на себе.
Я не знаю, хто там в інших командах.
Я трохи збентежений.
Залишається сидіти й чекати,
щоб дізнатися, що відбувається, бо я хочу знати.
Здається, це Меган.
І Хуліо.
Вони падають, як мухи.
Що я казала?
-Так. -Що я казала?
-Ого. -Передбачила.
Відчуття, від того, що я бачу ракети «Чарлі» в небі,
неймовірні.
Рішення піти з команди «Чарлі» було правильним.
Господи.
«Чарлі» більше немає.
-«Чарлі» більше немає. -Так.
Джої, мабуть, піде проситися в «Дельту».
-Ого. -Можемо ще побачити ракету.
Вони йдуть геть.
Я знаю, що Джої не обиратиме великі відстані.
Він піде до «Дельти».
Я не знаю, які в нього навички,
якими він був би цікавий їхній команді.
Я лише бачила, як він рубав дрова
й робив пір'яні палички.
Це справді все, що я знаю про його навички.
До зустрічі.
Так.
Я відчуваю таке задоволення.
-Молодець. -Ти прийняла правильне рішення.
Боже.
Після розпаду «Чарлі» у Джої є 24 години, щоб приєднатися до іншої команди,
інакше йому доведеться випустити ракету.
Час спливає.
А ці гроші…
я їх не хочу.
Вони мені потрібні.
І я зроблю все, щоб перемогти.
Агов!
Привіт. У нас гість.
У нас гість.
Переклад субтитрів: Олена Гердова