ТАБІР «ДЕЛЬТА» ЕРІК, БРЕНДОН, ДЖОЗЕФ, ТІНА
Гей!
Привіт. У нас гості.
У нас гості.
Привіт.
-Привіт. -Привіт. Як життя?
Бувало й краще.
Я коли прийшов до них,
усім тілом відчував хвилювання.
У них неймовірний табір.
-Проходь. -Що сталося?
-Проходь. Зігрійся. -Можна?
-Зігрійся. -Готові почути історію?
Розказуй.
Як виявляється,
не такий я і цінний гравець, як мені колись здавалося.
Тож мені треба гарно себе презентувати,
бо якщо я не переконаю «Дельту», що принесу їм реальну користь,
вже за 12 годин мені доведеться випустити ракету.
І вчора у Брі несподівано виникла ця ідея
і вона просто пішла.
Вона пішла до «Альфи».
-Ого. -Отаке.
Ну, ми списали все на її характер.
То це її ракета була?
Гадаю, так.
Овва.
Але…
Залишилися я, Хуліо й Меган.
Але Хуліо, він був виснажений, і Меган також.
-А минулої ночі похолодало. -Так.
Тому…
залишився я сам.
Я прийшов із пропозицією.
У мене є повний комплект для всієї команди.
Я просто кажу, якщо вам потрібна ще одна сокира, ще один ніж,
брезент, інші речі, — я все можу принести із собою.
Я працюватиму за їжу. Вноситиму свій внесок.
Я можу полювати з лука.
Кажу вам, я не байдикуватиму.
Джої потрібна допомога.
Він виснажений, голодний і змерз.
Я з першого дня був відданий своїй команді.
Старався її посилити.
Але на мої плечі звалилося стільки всього.
Але в цьому й сенс гри. Якщо ви не були готові, то не наша вина.
Це те, з чим команда мала впоратись
у перші сім днів перебування тут.
Як ви харчуєтесь?
Відчуваєш, що сильно схуд, чи…
Я? Мені калорій вистачає, ще багато бензину в баку.
Шкода, що ти втрачаєш команду от так.
Хоча, бачиш, у тебе ще повний бак.
Але річ у тім, що ми прилетіли сюди заради гри.
Так.
Нікого він не кидає. Це його попросили.
Але він — це зайвий рот.
Не бачу сенсу брати п'яту людину в команду.
Ось, що я пропоную.
Я не повинен…
Я не хочу давити на жалість, чи щось таке,
але ці гроші…
Ці гроші можуть врятувати мене і мою сім'ю.
Тому я тут.
Це дуже важливо.
У дружини було кілька викиднів.
Вона пережила ці всі операції. То було дуже страшно.
Так.
Нас із дружиною,
нас просто завалило тими рахунками.
Це було…
Це було недобросовісне лікування.
Було важко дивитися на нього такого.
Він відчайдушно старався залишитись у грі.
І мене трохи засмутило це все.
Було важко слухати то все, коли розумієш, що ми його не приймемо.
Іноді доводиться вчиняти негарно.
Ця гра — це один з тих шансів.
Ми могли б знову встати на ноги.
Це б кардинально змінило життя моєї сім'ї.
Так.
Така моя історія.
І я все розумію, так чи інакше.
Тож…
Може, ти даси нам кілька хвилин,
-щоб поговорити. -Так. Звісно.
Це не займе багато часу.
Авжеж.
Дякую, що вислухали.
11 ГРАВЦІВ
ЗАК КОМАНДА «АЛЬФА» — ВИБУВ
БАЙО КОМАНДА «АЛЬФА» — ВИБУВ
ТОНЯ КОМАНДА «АЛЬФА»
ТРЕ КОМАНДА «АЛЬФА»
ЛИШЕ ОДНЕ ПРАВИЛО
ДРЮ КОМАНДА «БРАВО»
ДРЕЙК КОМАНДА «БРАВО»
ЕМІЛІ КОМАНДА «БРАВО»
СЕММІ КОМАНДА «БРАВО»
ТРЕБА БУТИ В КОМАНДІ
ХУЛІО КОМАНДА «ЧАРЛІ» — ВИБУВ
БРІ КОМАНДА «ЧАРЛІ»
БРІ КОМАНДА «БРАВО»
ДЖОЇ КОМАНДА «ЧАРЛІ»
ДЖОЇ
МЕГАН КОМАНДА «ЧАРЛІ» — ВИБУЛА
ЩОБ ВИГРАТИ МІЛЬЙОН ДОЛАРІВ
ЕРІК КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
БРЕНДОН КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
ДЖОЗЕФ КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
ТІНА КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
РАЗОМ ДО КІНЦЯ
ТАБІР «БРАВО» ДРЮ, БРІ, ДРЕЙК, ЕМІЛІ, СЕММІ
Рубай дрова, рубай дрова Так, сер, рубаю!
Я фізично втомлений сьогодні, а мізки працюють відмінно.
-Це добре. -Добре.
Майже як у перший день.
Я на позитиві, жартую.
Просто дуже швидко виснажуюсь.
Ти молодець, Дрейку.
Просто не люблю, коли хтось страждає. Я вмію то робити.
Можу страждати через всяке.
Не люблю дивитися, як хтось страждає.
-Так. -Не люблю!
Піду знайду щось…
-Друже! -…щоб розпалити вогонь.
«Друже»?
Привітайся з моїм малим другом!
Це ж як кулемет.
Я вражена тим, як Дрейк кидається допомагати.
Але вони так багато кепкують.
Багато чоловічої балаканини…
що я розумію, наскільки цінний для мене мій стиль життя вдома.
Але я хочу практикувати терпіння, розуміння і, сподіваюсь,
вони віддячать мені тим самим.
-Міс Брі. -Слухаю.
Як тобі водичка?
-Добра. -Хочу як годиться вимити руки.
Вона замазурка.
Це щось типу синдрому вожака.
Їх мають всі чути й в них має бути купа справ.
Не думаю, що це обов'язково добре для команди.
Як твої нігті?
Не в сенсі «Як твої нігті?»
Просто…
-Брудні, бо викопувала молюсків. -Так.
І порізи є, бачу.
Є, так. Ці два пальці всі порізані.
Я хотіла в цій воді…
-Я з'їв гігантського слимака. -…спробувати їх відмити.
-Секунду. -Ніхто не хотів…
-Зачекай. -…а я підсмажив і з'їв.
Можете говорити тихіше? Ми тут теж спілкуємось. Будь ласка.
-Так. -Дякую.
Вибач.
Добре мати подругу.
З появою Брі, у мене з'явилося відчуття, що мене чують.
Відчувається, що трохи щось змінилося.
Мені більше підходить «Браво».
-Ти добре вписуєшся. -Дякую.
Я дуже рада, що ти з нами.
Я теж. Дуже рада.
Чия бордова шкарпетка тут висить?
Моя. Не хвилюйся. Я її пізніше заберу.
Ти ж не робила з нею нічого поганого?
Ти про що?
Хлопці дуже схожі на тих, з якими я працювала в армії.
Вода з льодовика на Алясці.
Освячена ескімоським знахарем.
Але Емілі, вона м'якіша.
Іноді їй дуже важко говорити, висловлювати свої почуття.
Але треба враховувати динаміку взаємодії.
Треба адаптуватися до того, що є,
а потім налагоджувати зв'язки з людьми.
Піду пошукаю ще хмизу та труту.
-Побачимось. -Гаразд.
ТАБІР «ДЕЛЬТА» ЕРІК, БРЕНДОН, ДЖОЗЕФ, ТІНА
Після розмови із ними,
я втратив усяку надію.
Я відчував, що шансів вижити тут у мене немає.
Я усвідомив, що якщо я не потрібний «Дельті»,
цілком ймовірно, що «Браво» мені теж відмовлять.
То зараз я лише мандрівник,
волоцюга, що кружляє по колу.
Це складно.
Не знаю.
Мені він здався щирим.
Ми вчора вирішили, що не будемо нікого приймати.
Вирішили.
Схоже, вони в гарному положенні.
Тож, я взагалі-то…
Цілком можу уявити себе в «Браво».
То ми всі в цьому дійшли згоди?
-Так. -Так.
Добре.
Ми готові.
Заходь.
Не будемо затягувати.
Що ж, так уже склалося,
що це гра.
Ми приїхали, щоб грати й перемагати.
У тебе молода сім'я, вам потрібні гроші.
І ти сказав, що принесеш усе спорядження.
Але з усього цього ми отримуємо лише п'ятий рот.
Не хочеться бути жорстокими,
але ти мусиш повернутися до себе,
спакувати речі й повернутися.
Серйозно?
Холодно. Ти не проти обійматися?
Ага.
То зробімо це!
-Так. -Нумо!
-Не могли відмовити. -Друже.
Якби це було поза грою, я б йому допоміг.
Навіщо змінювати те, ким ви є в глибині душі, щоб виграти гру?
Який я вам вдячний. Якби ж ви знали.
Я був налаштований відмовити йому,
але коли він відкрив рота,
моя думка змінилася.
Визнаю, я помилявся.
Я тобі відверто скажу, я був категорично проти.
Але коли ти почав розказувати про себе,
я зрозумів, що не можна тобі відмовляти.
Сподіваюсь, я не пошкодую, що погодився його взяти,
і що це було правильно.
Просто буду стежити за ним.
Кажу тобі, ми переможемо.
-Так. -Ми команда-переможець.
-Ми переможемо. -От так?
-До кінця, так. -Так.
Для мене, моєї сім'ї, моєї дружини й моїх дітей…
Вітаємо в Команді Д.
Я ваш боржник.
Але ми всі граємо в гру, кожен у свою.
Я досі не вірю, що вони повелися на моє відчайдушне благання.
Таке враження, що я перетнув прірву смерті
й опинився на іншій стороні.
Це важливий момент. Я, мабуть, ще дуже довго його не забуду.
Я ще у грі.
ТАБІР «АЛЬФА» ТОНЯ, ТРЕ
Я не брехатиму.
Гадаю, найскладніше жити без годинника.
Дуже важко, коли не знаєш, котра година.
Це мене збиває з пантелику.
Не буду лицемірити, я завжди спізнююсь.
Але тут, мені найбільше бракує годинника.
Фігово.
Я на 100% упевнена, що ми з Тре протримаємося до кінця.
Ми переможемо.
Однозначно.
-Ага. -По $500 000.
Так.
Трясця.
Так. Немислима сума.
У кожного своя мотивація.
Але гарантую вам, нам із Тре вони потрібні більше, ніж іншим.
Гаразд. Подивимось що там і як.
Треба ще ж встати.
Я зроблю все, що в моїх силах,
щоб це сталося.
Мій батько двічі пережив В'єтнам.
Трясця, я протримаюся тут стільки, скільки буде потрібно.
Хочу знайти трохи крабів.
Не впевнена, що пощастить.
Але якщо не шукати, не знайдеш.
Тут нічого.
Нічого.
Може, зараз не сезон крабів.
Я хочу, щоб моя сім'я жила краще.
Я хочу сплатити борг за майно матері,
щоб більше не боятися його втратити.
Моїй команді треба їсти. Вибач, друже.
У Тре такі самі життєві труднощі, як і в мене.
Йому доводилося важко працювати й дбати про себе, як і мені,
і завжди залишатися порядною людиною.
Я був безхатьком.
Я багато разів втрачав усе що мав.
Ніщо тебе не підготує до наступного кроку.
Треба встати й зробити його.
Я роблю це не лише для себе.
У мене сім'я. Я мушу їй допомогти.
У тебе вийде.
Щоб моїй сім'ї не доводилося виживати.
Це можна зробити.
Ти зможеш. Не здавайся.
Нам із Тонею треба виграти.
Ми мусимо виграти. І ми виграємо.
У мене на серці — боротьба.
І я маю дійти до кінця.
Ясна погода й жодної хмаринки на горизонті.
Команда «Дельта» вирішує пройтися три кілометри,
щоб перенести речі Джої й спорядження команди «Чарлі».
У мене нога болить. Пульсує.
Тож, якщо ви не проти, я вас почекаю.
-Гаразд. Ми пішли. -Добре. Ходімо.
Безпечної подорожі.
Я вже давно живу із хворою ногою.
Не залишилось хрящів.
І все через надмірне навантаження в армії.
Мені потрібна заміна коліна.
Ветеранам її не оплачують.
Якщо ми поїдемо звідси останніми, я зможу розв'язати цю проблему.
ТАБІР «ЧАРЛІ»
Неймовірно, так довго облаштовувати одне місце,
а потім узяти от так і кинути.
Дивіться.
Знаю, це однозначно зміни на краще. Це 100%.
Мені комфортніше з Еріком.
Він тямущий, сильний. Робоча коняка.
Якщо Ерік буде на моєму боці, я матиму захист у «Дельті».
Щойно мене прийняли, я одразу зрозумів, що хочу під його крило.
У нас найкращі люди.
Так. І ви дуже згуртовані.
Джої балакучий. Багато говорить. Але я не проти.
Я іноді ображаю людей,
тому мені приємно поспілкуватися,
бо я давно не спілкувався з іншими членами команди.
Ці двоє добре порозумілися.
Так. Еріку це було потрібно.
Так.
Так. Це може покращити його моральний стан і триматиме його врівноваженим.
З появою Джої
Еріку набагато краще.
Чи розв'яже це проблему?
Ні, бо ніхто не змінюється за ніч.
Коли ти голодний, втомлений, сумуєш за рідними,
стан лише погіршується.
Трясця.
-Не відставайте, добре? -Так.
Нехай.
Мені Ерік подобається.
Але він буває проблемний.
Так.
Може, Джої краще, ніж нам, вдасться його врівноважити.
Відтепер ми станемо сильніші.
Так. На всіх фронтах.
Але за правилами, гроші доведеться ділити на п'ятьох.
Так.
Тепер нас не четверо, а п'ятеро, тож грошей в кінці буде менше.
Тепер нам усім треба доводити свою цінність.
Не знаю, чомусь коли я тут,
я уявляю, що тут непогана риба.
Так.
Це тільки здається.
І мені.
Я б зварив із неї рибну юшку.
Я намагаюся знайти якісь гачки на землі.
Так.
Я був би щасливий.
Я постійно молюся, щоб у нас було все необхідне для виживання.
Дехто в «Дельті» у це не вірить.
Те, як я жив і з чим мені доводилося мати справу,
змусило мене покластися на Бога і власне розуміння.
Срань господня.
Що там у тебе?
Любите рибу?
О, мала.
Лише поглянь.
-Вона ще жива. -Ще жива?
Вона ще жива.
-Здуріти можна. Викинуло на берег. -Так.
-Це благословення. -Скрутимо її?
-Це круто. -Про що ми говорили дорогою сюди?
Ми говорили про рибу.
-Розумієш, про що він? -Так.
-«Було б добре». -Ти розумієш.
-Перенесемо... -Та, будь-куди.
-На траву? -Так, щоб ми потім могли знайти її.
-Так. -Он туди.
Я знаю, куди її покласти.
Святі корови.
Наша перша риба.
Наразі, того що сталося з цією командою,
я взагалі не розумію.
Знайти рибу, яку викинуло на берег? Ще й живу?
Як таке сталося?
Чудове місце.
-Можемо йти. -Чарівний ранок. Так!
Усі ці прояви, про які розказує Джозеф, і ця його віра
у його розумінні,
як би мені вони не докучали,
але якесь усвідомлення приходить.
Добре. Полетіли.
Запах свіжої, наскільки це можливо.
А ти такий: «О, риба».
Я такий: «Що за ****?»
Можуть і сльози навернутися, але…
Ти просто не розумієш, як воно так стається.
-Неймовірно. -Здуріти можна.
Здуріти можна.
От яка ймовірність такого?
Яка ймовірність?
ДЕНЬ 11 — ХМАРНО 12:35 — 4°С
Я тут намагаюся зробити лопату,
щоб копати молюсків було легше.
Не треба буде лізти в той холодний пісок руками.
Намагаюся надати форми держака. З цього краю.
Щоб був гарний і круглий.
Як успіхи?
Має вийти непогано.
Я так швидко втомлююсь.
Не роби через силу.
Я точно можу добувати молюсків і без неї.
Сподіваюся, це не дуже важко.
Усе буде добре.
Ти ще не відкинув думки про полювання чи…
Не знаю.
Молюски — це чудово,
але якщо ми хочемо бути сильною командою
і протриматися якомога довше,
нам потрібен тваринний білок.
Я ще хочу вистругати ложку.
Не знаю, що сказати.
Особливо, коли нам так потрібно
отримувати достатньо вітамінів і мінералів,
а не лише молюсків.
Побачимо.
Ми з Семмі пішли на пошуки їжі.
-Чага? -Так.
Це дуже міцний гриб, дуже твердий.
-Я колись куштував. Смачний. -Так, він смачний.
-Так. -Дуже добре.
-Побачиш жеруху шорстку, не пропусти. -Я не пропускаю.
Брі допомагає відшукати дрібну дичину.
Але я сподіваюся, що й усі інші
долучаться до процесу, щоб зробити його постійним.
Як почуваєшся?
Я не спав, але круто було відпочити.
Обережно. Наступиш на трут.
-Бляха. Вибач. -Нічого.
Я просто випив трохи порошку.
Сподіваюся, зможу посрати.
-Круто. -Уже сім днів.
Чуваче, тут мороз.
-Дуже холодно. -Холодно.
Як успіхи? Не проти, я теж внесу лепту?
Уперед. Сокира там.
Супер.
Я лопат раніше не робив.
Просто імпровізую.
Може, зробити менше розміром, щоб не була важка?
У мене все під контролем.
-Майже зняв один край. -Бляха.
Зняв трохи з ручки. Нічого.
Звідси можна відривати.
Але так можна відламати держак
-і вона застрягне. -Застрягне.
Ну, не знаю.
Цікаво буде подивитися, що з цього вийде.
Схоже, хлопцям з Техасу бракує знань із бушкрафту.
Боже.
Я піду на ведмедя.
І, гадаю, це станеться завтра.
Річ у тім, що тут треба бути цілеспрямованим.
Зараз хлопці марнують час,
марнують калорії, свою енергію на безглузду лопату,
коли ми вже й так назбирали багато молюсків.
Чудово.
Ти так напружився, наче я збираюся тебе бити? Як весло.
Бляха.
**** пече. Пече, тобі кажу.
Це тобі не іграшки.
Чорт.
Боже.
Я бачу.
Ось він, табір «Чарлі».
Он там.
Оце і все. Отакий він.
-Бро, це жахливо. -Знаю.
Від вітру нікуди не сховатися.
Так.
Б'юся об заклад, тягти сюди дрова було нелегко.
У тому-то й річ. Це ж треба було притягти сюди гігантську колоду.
Але я не знаю, що можна було б зробити інакше.
Коли дивишся на табір «Чарлі», розумієш, що багатьом людям
бракує навичок виживання.
У цьому таборі не можна без перенапруження.
Так. Це мене, мабуть, зламало б.
Тут хто завгодно зламається.
Чорт.
Який складний шлях.
Ми вперше поїли, коли пішла Брі. У нас було сім молюсків.
Це приблизно 250 калорій.
За весь цей час.
Коли Брі пішла, то вже була поразка.
Так і було. Це був важкий удар.
Якщо чесно, я вже не був такий упевнений.
Я приїхав сюди із бажанням
робити все по-справжньому добре,
і коли ти просто б'єшся, б'єшся, б'єшся,
перемог мало, й вони такі рідкісні.
Джої не міг об'єднати команду.
Не зміг розвести багаття. Те могли, це не могли.
Укриття хитке.
Тут був повний хаос і безлад.
І в мене питання: Чи знає Джої взагалі бодай щось про виживання?
Якби ти працював на мене, я б тебе звільнив.
Нам далеко йти й речей багато. Треба поспішати.
-Вітер наскрізь пронизує. -Так, треба рухатись.
Так.
«Чарлі»… Починаєш усвідомлювати, наскільки важлива командна робота.
Але навички виживання в таких умовах важливіші.
Тому залишити в нас Джої, мабуть, було не найкращим рішенням.
Прощавай, «Чарлі».
Фрік.
Приплив швидко спав.
Так майже щоранку.
А де наша риба?
Гадаю, це далі.
-По-моєму, то не так далеко було. -Трохи далі.
Так, ось тут.
-Ти її бачиш? -Ні.
Я думаю, що вона далі, але може бути й тут.
Ну ж бо. Це на вашій совісті.
-Ти не можеш нас звинувачувати. -Ми можемо.
Треба було лишити орієнтир.
Так, зробити якусь невеличку скелю.
Маркер.
Трясця.
Ми вже стільки в цій грі, що так лажати неприпустимо.
Моя команда звинувачує нас із Джої у ситуації, що склалася.
Треба бути обережними.
Я відчував, що то наша провина,
але вони наче змовилися проти нього й мене.
Твою ж ****?
Треба тримати з ними руку на пульсі.
Я розумію, що ти засмутився, але ми всі винні.
-Так. -Може, птах забрав?
-Міг птах забрати. -Звісно.
Бовдур.
Клята риба.
ТАБІР «АЛЬФА» ТОНЯ, ТРЕ
Наскільки я знаю, треба вирізати середину,
а решту готувати. М'ясо в цих ніжках.
Ми зварили кілька равликів і морську зірку.
Тіло в буквальному сенсі заспокоюється, коли починаєш жувати.
Ти це відчуваєш. Неймовірне відчуття.
Досить непогано.
Добре.
Насправді смачно. Навіть ситна.
Не знаю. Якщо мене знудить, це буде повний абзац, розумієш?
Тре каже, що дуже задоволений їжею.
Досить смачно.
Вона не така гарна, але це морально підтримує.
Не так жахливо.
Як гадаєш, ми впораємось, коли в нас лише чотири руки?
Ми втратили людей, але ж і багато чого зробили.
Ми розділяємо обов'язки.
Підтримуємо вогонь.
Ми знайшли дрова, розставили пастки, тут усе облаштовуємо,
щоб можна було добре відпочити.
Так.
Зараз наша стратегія — вистояти, подобається мені це, чи ні.
Бо я не збираюся просто взяти й піти.
І Тре не збирається.
Він не здасться і мені не запропонує.
Ми можемо просто працювати, працювати й працювати.
Це дійсно про те, щоб витримати довше інших.
Я не знаю, як тобі те, що нас лишилося двоє.
Я цьому рада. Мені нормально. Подобається.
У мене найкращий у світі компаньйон.
Дякую. І мені пощастило.
Ми доброзичливі люди
і ми просто будемо боротися, що б там не сталося.
Я рідко будую стосунки з кимось.
Тож побудувати такий неймовірний зв'язок
з кимось — це для мене нечувано.
-Ми зробимо все, що в наших силах. -Ще б пак.
Ми зробимо максимум.
Так.
Нас лише двоє і ми стали, як сім'я.
Про що б Тоня мене не попросила,
я зі шкури вилізу, але допоможу їй.
І я знаю, що Тоня зробить так само.
У цьому найбільша сила команди.
Рано чи пізно ми спробуємо вистежити тих оленів, яких я бачив.
Так.
Якщо я вполюю оленя, будемо танцювати.
Знаєте, коли ми аутсайдери й такі, як ми є,
у нас усе може вийти.
Ми впораємось.
Так. Ми не зіпсувалися.
-Так. -Без проблем.
На південній стороні затоки, майже дві години пошуків
не дали результатів. Команда «Браво» не знайшла риби.
Кажу вам, вона 100% була тут.
Іди по траві.
Ось вона. Знайшов.
-Тут. -Так. Добре.
-Нарешті. -Знайшли рибу!
Я знав, що десь посередині.
Ми тут.
-Риба повертається в меню. -У меню.
Так. Спочатку була в меню, потім викреслили, і зараз знову додали.
Вона в меню.
Ходімо.
Ми мріяли про жири.
Мріємо про жири.
Гаразд, одягаю рукавиці. Давай мені її.
Вигляд має не дуже приємний, але цілком їстівний.
-Запах нормальний. Досі холодна. -Так.
Можемо йти.
ТАБІР «ДЕЛЬТА»
Треба було послухатися Джо й подрімати.
Схоже, ви не з порожніми руками.
Який важкий похід. Нам справді треба поїсти.
Чорт, треба було вам води закип'ятити.
Не хвилюйся.
Іди поглянь.
Що ти зробив?
Що там?
-Риба! -Що?
-Справжня риба? -Так.
Здебільшого ми отримуємо жир з мізків білок.
А без поповнення поживних речовин ти не виживеш.
Ти перестаєш ясно мислити.
І що б це не було, воно рожеве всередині й має свіжий запах.
Так, вишукана їжа.
Можемо відкрити ресторан для «Альфи» й «Браво».
Це оригінально.
TD Kitchen. Кухня команди «Дельта».
Коли бачу таке джерело жиру, з'являється впевненість.
Ми точно переживемо будь-кого тут.
Ми сьогодні поїмо.
Господи, дякую.
Дякую, Господи.
КОМАНДА «БРАВО» ДРЮ, БРІ, ДРЕЙК, ЕМІЛІ, СЕММІ
Ми з Дрейком підемо на полювання.
Пошукаємо білок. Може, ще щось знайдемо.
Точно.
Ми можемо зосередитися на тому, щоб запастися різною їжею?
Так.
Сьогодні чомусь
Емілі зненацька забажала урізноманітнити наш раціон.
Ходімо пошукаємо їжу.
Вона дуже вразлива, тому ми просто погодились.
Підемо з Дрейком на полювання. Усе, що захочеш.
Гаразд.
Зробімо це.
Я ще пастки розставлю.
Ми з Дрейком планували на полювання,
але все відкладалося з якихось причин.
Гаразд, повертаймося цим шляхом.
Ти тут і твою увагу ніщо не відвертає, ти зосереджений на полюванні —
це просто… це неймовірно.
Тут ще одна величезна, просто на нашому шляху в туалет.
Це щось велике.
Розміром з людину.
Куди подівся цей дятел?
Ага.
Ведмідь.
Ведмежа.
Неймовірно.
Ведмедя бачиш?
Там ведмежа. Бачиш його?
Святі небеса. Де його мати?
Чуваче, це… Де його мати?
Я про це й кажу. Матір де?
Ведмежа, якого ми бачили біля табору, було там без матері.
Ми не знали, наскільки це може бути небезпечно.
Ведмежа.
Барибал ходить із мамкою. Вона має бути десь тут.
Це страшно. У тому сенсі,
їм буде не складно дійти до нашого табору й напасти на нас.
Я повертаюся. У мене пальці змерзли.
Нічого не бачу.
Я бачив ведмежа.
А до цього Дрю казав:
«Ходімо полювати на білок».
Я відчула себе дуже кваліфікованою в той момент,
бо ведмідь — то чудово.
Упевнена, це було дуже цікаво,
але нам досі потрібен білок.
Трясця.
Білку не принесли, не страшно.
Ймовірно, принесуть. Може, завтра.
Ось хто паскудив тут скрізь.
«БРАВО» ДРЮ, БРІ, ДРЕЙК, ЕМІЛІ, СЕММІ
«ДЕЛЬТА» ЕРІК, БРЕНДОН, ДЖОЇ, ДЖОЗЕФ, ТІНА
Який божевільний день.
Продуктивний.
-Здуріти. -Дякую, Боже.
Люди, розбирайте…
Брати рибку?
Розбирайте.
Так!
Це найкраща страва на Алясці зараз.
Сьогодні я вперше повноцінно поїв.
Я не міг повірити, як усе змінилося.
Я прям так би з'їв. Погляньте, як капає.
Боже, який жир капає.
Так, ця готова.
Боже, здуріти.
Але як новачок, я зрозумів, що тут присутній настрій «довести».
-Було добре. -Дуже смачно.
Ти мусиш працювати, щоб їсти, так би мовити.
Мені десь о четвертій ранку наснився сон.
Я збирався віднести Еріку каву.
А мені приніс?
Може, встромити он там пару паличок?
Я принесу.
Добре.
Зараз спробую знайти.
Між Еріком і Джої щось відбувається.
Щоб були як рожен, шефе?
Так.
Трохи дивно, як на мене.
Давай наступну.
Джої дуже невпевнена в собі людина.
А Ерік не завжди нормально спілкується з людьми
й справляється із ситуаціями.
Ерік намагається привернути когось до себе.
Схоже, Джої робить усе можливе,
щоб сподобатися Еріку. І це якось дивно.
Дуже дивно.
Ти зараз у своїй стихії?
Я насолоджуюсь життям.
Минають дні, місяць росте,
і вода опустилася до найнижчого рівня.
Вода в цій частині Аляски може підійматися й опускатися майже на 5 метрів в день.
Дуже сподіваюся, що лопата допоможе.
Сподіваюсь, ми сьогодні наїмося.
Ми знайшли дуже багато біля річки.
-Ось кілька. -Так. Дивись, скільки тут дірок.
-Джекпот. -Копаймо тут.
Круто. Шикарна можливість випробувати лопату.
Застрягла в багнюці.
Почуваюся старателем, який шукає золото.
Боже, здається, я розтрощую мушлі.
Одну роздавила. Відчуваю.
-Справді? -Так.
Брі повела мене на пляж, щоб показати, як вона шукає молюсків.
Чорт забирай.
Господи.
Стало ясно, що простіше скористатися іншими інструменти.
Це не найкраща лопата. Вона важка.
Взагалі не допомагає.
Мабуть, треба попросити хлопців трохи її…
Тонше.
Під кутом 90 градусів. Так вони ж не послухають.
-Ні, процитують якийсь фільм. -Вони…
Схоже на правду.
Незріла поведінка Дрю і Дрейка ускладнює атмосферу в команді.
Бути голодним — це потенційно небезпечна для життя ситуація,
і я єдина людина, яка може витягти себе з неї.
Гадаю, час мені зробити крок уперед і почати маніпулювати результатами.
Я тут почасти для того, щоб жити й вчитися в людей,
яких виховували не так, як мене, які ведуть інший спосіб життя.
-Так, згодна. -Але я буду відстоювати те, у що вірю я.
Їм треба казати: «Закрийте рота».
Я знаю.
Емілі дуже добра, і вона дуже рішуча.
Я рада, що в ній починає прокидатися лідер.
-Бризнуло на мене. -Бризкається.
-Так. -Мило.
Ось так.
-Мінне поле… -Ага.
…на цій крихітній ділянці.
Я не можу придумати кращого способу провести час на пляжі.
-Чим копати молюсків на Алясці? -Ніж замерзнути в багнюці.
Тут їх багато.
Дякую, Господи.
Переверни. Зрозумів? Один…
Так. Іди-но сюди.
А де молюски? Вони десь тут?
Тут.
Іди, я покажу тобі, що воно таке.
Швиденько тебе навчу.
Встромляєш палець в отвір і починаєш копати.
Джої новачок,
але я чудовий учитель і люблю навчати людей чогось нового.
Сподіваюся, він навчиться.
Я так дивлюся. Бачиш каміння тут і там?
Так.
Вони наче вливаються у цій простір.
Ерік випендрюється перед новеньким.
Так. Укриття — то була його ідея.
-Так. -Я помовчу.
Я бачив надто багато брехні. Він просто не наш лідер.
-Боже. -Найдрібніші молюски.
-Боже. -Дивись, який.
-Так. -Як грає на сонці.
О господи.
****! Бляха.
А це боляче.
Нічого страшного.
Треба промити в солоній воді й почистити.
Так.
Іди.
-Тією рукою більше не копай. -Вони обидві кровоточать.
-Обидві кровоточать? -Середні пальці.
Тоді сполосни руки та іди в табір.
****.
І одразу подбай про руки.
Викопував молюсків і порізав пальці.
Усе нормально. Я буду ще копати.
Один з пальців майже весь був у порізах.
Травми від молюсків.
А руки мені потрібні. Я щодня ними щось роблю.
Рубаю дерева, щось збираю.
Я хвилююся, що «Дельта» від мене відмовиться.
І я не хотів вилетіти через таку дурню.
Тут сліди крові.
Паскудно.
-Бачиш? -Бачу. Ось.
Неприємно це визнавати, але приятель Еріка,
цей бідолаха Джої, був не найкращим вибором команди.
Тепер усе вже кепсько.
Інфекція може поширитись дуже швидко, з нічого. Допомоги немає, тож…
Мені Джої подобається, але він якийсь бовдур.
-О господи! Трясця! -О ні.
Порізав палець об молюска. Приходить, кип'ятить воду.
Іде стерилізувати, і замість того, щоб поливати палець,
бере одну з наших бляшанок з питною водою і занурює палець просто в неї.
Як твоя рука?
Намагаюся занурити його на секунду.
Це, блін, огидно.
Я збирався наорати на Джої через це,
але вирішив, що не буду сьогодні поганим.
Але це з'їдало мене.
Сподіваюся, до нього дійде.
Що думаєте про новенького?
-Як вам він? -Не знаю.
Побачимо.
Дурня не виправиш.
Якого біса?
Ненавиджу цей вогонь
Щось із ним не так.
Що б я не робила, усе марно.
Це був дуже важкий день.
У мене сил не лишилося.
Вогонь теж, як на зло, не хоче горіти.
Це було важко.
Немає нічого такого, що ти не можеш зробити одну хвилину.
Усе, що ти мусиш зробити — пережити наступну хвилину.
Так, усе минеться.
Так не буде вічно.
Що це?
Морепродукти.
Треба взутися.
Ні.
Але мене хвилює, що мене нудить.
Бо я знаю, чому мене нудить.
Вибач.
Це не твоя вина.
Варто було спробувати, але я точно повернуся.
Я нарешті повернулася в хатинку.
Хочеш води?
-Що це? -Вода.
Ні. Нічого не хочу.
Через блювання зі мною щось сталося, бо раптово
тремтіння стало більше скидатися на конвульсії.
Я борсався, як риба, яка помирає.
Я заліз під її ковдру до неї, а потім ще зверху
вкрив нас моєю ковдрою.
Ми обійнялися і я віддавав їй тепло свого тіла.
Тобі теж треба зігрітися.
Зробив усе, щоб про неї подбати.
ДЕНЬ 15 — ХМАРНО 3:27 — -3°С
Тре.
Зі мною щось не так.
-Тобі погано? -Зі мною щось не так.
Що відчуваєш?
Голова якась дурна.
Підлога ходить то вниз, то вгору.
Викликати медиків?
Так. Перевірити, чи все зі мною гаразд.
ГРАВЦЯМ ДОЗВОЛЕНИЙ МЕДИЧНИЙ ОГЛЯД ВПРОДОВЖ ГРИ
ЯКЩО ЇМ ПРИЗНАЧАЮТЬ ЛІКУВАННЯ, АБО ВИЗНАЮТЬ НЕЗДАТНИМИ ПРОДОВЖУВАТИ
ЇХ ДИСКВАЛІФІКОВУЮТЬ
Тоня, тобі потрібна медична допомога?
Ні. Я просто хочу, щоб мене оглянули.
Їй не потрібна допомога.
Вона хоче пересвідчитись, що з нею все гаразд.
Прийнято.
Чесно кажучи, я думаю, що з тобою не все гаразд.
Якщо є загроза твоєму здоров'ю, тобі краще їхати додому.
Тоня?
Тоня, ти мене чуєш?
Тоня?
Гей.
Вона знепритомніла.
Переклад субтитрів: Олена Гердова