DAG 15 KL. 3.48 - 3 KULDEGRADER
Tonia, er du med?
Tonia?
ALFA-LEIREN
Vent.
Tonia har mistet bevisstheten. Hei.
Mottatt.
Tonia? Hører du meg?
Jøss…
Pasienten reagerer på smerte.
Tonia?
Ok, åpne øynene. Bra. Vi skal holde deg varm.
Ok.
Fortsett å snakke med henne. Tonia, jeg er her.
Vi skal få deg på den båten.
-Greit. -Vi skal få deg til et varmt sted.
Jeg må bli her med Tre.
Jeg vet det. Vi skal frakte deg ut. Du trenger øyeblikkelig hjelp.
Legg igjen den kurven her.
Det er vanskelig.
-Du må bli varm. -Jeg vil ikke forlate ham.
-Jeg vet det. -Han er den eneste igjen.
Ja. Vi skal skaffe deg behandling. Én. To. Tre.
-Greit. -Greit.
Pass deg. Det er veldig glatt her.
Rolig.
Tonia svimte av.
Tre, kan du komme hit?
Vi spilte ikke lenger. Det var snakk om liv og død.
Hun har et barn på min alder.
Hun har folk som forventer at hun kommer hjem.
Det eneste jeg tenkte på,
var at vi måtte skaffe henne den hjelpen hun trengte.
-Vi har Tre her. -Du skal på tur.
-Kom hit. -Hva skjer?
-Unnskyld, Tre. -Slutt å si unnskyld.
Jeg skal si det jeg sa i dag. Ting skjer, ok? Sånn er livet.
Ting skjer alltid. Helt til den dagen du dør.
Ikke vær lei deg. Jeg er lei for at dette måtte skje med deg.
Det går bra.
Vi må dra.
Dra hjem til barna og foreldrene dine, ok?
Tre, du må slippe.
Vi vant kanskje ikke, men vi fikk frem poenget.
-Ja. -Ok?
Ja.
Jeg trodde hele tiden at vi ville vinne.
PETERSBURG FRIVILLIGE BRANNVESEN
LEGE 1
Aner ikke hva som skjedde.
Da jeg våknet, var jeg festet til en båre,
og jeg var ikke med i spillet mer.
-Greit. -Kom igjen.
Jeg trengte det for familien min og for meg.
Jeg er fortsatt i sjokk.
Men jeg har fått et nytt familiemedlem for livet.
Det er en seier, for du møter sjelden fantastiske mennesker.
Jeg er takknemlig for det.
Jeg håper han kjemper for sin plass på spillebrettet
og gir seg selv en sjanse.
Jeg vil ikke være den som tok det fra ham.
Tonia ble fraktet til Petersburg
der hun ble behandlet for hypotermi pga. nedkjøling,
hypoglykemi pga. underernæring og dehydrering.
Dette tvang henne til å forlate spillet.
Tre er tilbake i Alfa-leiren etter evakueringen av lagkameraten.
Han har 24 timer på å finne et nytt lag, ellers blir han diskvalifisert.
11 SPILLERE
ALFA-LAGET - UTE
ALFA-LAGET
BARE ÉN REGEL
BRAVO-LAGET
MÅ VÆRE PÅ ET LAG…
CHARLIE-LAGET - UTE
CHARLIE-LAGET
BRAVO-LAGET
CHARLIE-LAGET
DELTA-LAGET
CHARLIE-LAGET - UTE
…FOR Å VINNE ÉN MILLION DOLLAR
DELTA-LAGET
DAG 15 KL. 2.45 - 2 GRADER
De tre gjenværende lagene har hatt den hittil kaldeste natten i Alaska.
BRAVO-LEIREN
Det var kaldt. Jeg skalv mesteparten av natten.
Jeg våknet og samlet ved fordi vi gikk tom.
Vi tror vi har nok, men den forsvinner fort.
Du kan se pusten min selv inne i bivuakken.
Ja.
Det mest problematiske laget mitt jobber med nå, er nettene.
Vi har ikke soveposer,
og i går natt var det minusgrader.
Alle er oppe og går om natten fordi vi fryser og skjelver.
Jeg har aldri forstått uttrykket "kaldere enn ræva til en brønngraver",
men rumpeballene blir bokstavelig talt kjempekalde.
Ja.
DELTA-LEIREN
Dere kan få dele et ullteppe en sånn natt, gjerrige jævler.
-Jeg skal ligge inntil deg. -Ja.
Kom igjen.
Jeg fryser ikke så lett. Jeg er vant til snø.
Men poenget er
at jeg sover på steinene ved bålet når det dør ut
for å få varmen fra det.
Vi må samle ved.
-Det blir kaldere. -Og det vil forbli kaldt. Det er greia.
Det blir kaldere for hver natt.
BYGNINGSARBEIDER
Det har vært tøft, men jeg vet jeg vil overleve pga. Delta.
De tok imot meg med åpne armer. Det var viktig for meg.
-En flaske whisky ville vært perfekt. -Herregud.
Jøss.
ALFA-LEIREN
Å se at en lagkamerat og nær venn mistet bevisstheten…
Det gjorde meg reddere enn noe annet jeg har opplevd.
Tonia er borte. Jeg vet at hun gjerne ville kommet tilbake.
Men det kan hun ikke.
Jeg er den siste mohikaner.
Jeg er den siste på Alfa.
Jeg må finne et annet lag. Jeg stoler ikke på Bravo.
Men siden jeg ikke kommer meg til Charlie eller Delta før det blir mørkt,
er de min eneste mulighet for å bli i spillet.
Jeg må inn i en helt ny gruppe
og må lære meg hvem de er og bli kjent med dem…
Jeg vet ikke.
Selvsagt vil alle godta deg
hvis du har med deg forsyninger og ting de kan bruke.
Vært grei, lille hytte.
Men først må Tre skyte opp et bluss til ære for Tonia.
Jeg er vant til å være alene,
men Tonia og jeg vil være venner for livet.
Et bluss?
Gi deg.
-Kom igjen! -Bluss!
-Kom igjen! -Det kom fra Alfa, tror jeg.
Bravo sa at vi hadde en allianse,
men jeg har ikke sett noe vennskap fra dem.
Etter at Bayo skjøt opp blusset sitt…
Det er et bluss!
-Kompisen er borte! -Ha det, tyv!
Det ergret meg å høre at Bravo hoppet av glede.
Alfa skjøt opp et bluss.
Og så, etter at Zack ga seg, gjorde Bravo absolutt ingenting.
Det suger at vi inngikk den alliansen for ingenting.
Jeg begynte å tenke.
Jeg vet at jeg må gå til Bravo,
men det er ikke det jeg vil.
Jeg startet hos Alfa.
Vi skal gi oss hos Alpha.
Alle vet det. Grådighet er en synd, og jeg er ikke sånn.
-Jeg hørte to. -Jeg hørte to bluss.
Mens Delta-laget vurderer de to blussenes opphav,
fortsetter Bravo-laget med dagens oppgaver…
Hardtarbeidende mann Hardtarbeidende mann
…uten å vite om blussene og at deres allianse, Alfa-laget, er dødt.
Å ja!
De er de mest høylytte på dette spillebrettet.
Greit.
La oss finne et bra sted.
Før jeg drar skjuler jeg forsyningene for Bravo.
Jeg vil virkelig ikke at de skal få dem.
De ville fått dobbelt opp av alt.
I mine øyne er det juks.
La oss gjøre det interessant.
Dere sier at dere er sterke.
Ha det gøy.
Nå må dere vise at dere kan klare dere med det dere har.
Dere spilte slett ikke som en allianse.
Dere kom ikke og sjekket selv når noen ble skadet.
Så la oss spille et spill.
Går de glipp av dem, er det deres egen feil.
Tonia sa
at du bare får én sjanse til å vise noen hvem du er.
Jeg håper at vinnerne gjør det på den rette måten, med integritet.
DAG 18 - VINDFULLT KL. 8.55 - 4,5 GRADER
Jeg tror det er et helikopter.
Det er en fugl.
Ja, det er et helikopter.
Jeg tar en titt.
De flyr inn noen greier her.
-Virkelig? -Ja.
De slipper ned store pakker.
For første gang på 18 dager…
Jeg hører ett til.
…høres et helikopter…
Se den svære kassen.
som markerer et slipp med ressurser.
Jeg er så spent!
Kom igjen!
Det blir sluppet en kasse til alle leirene.
De faller på andre siden. Det kommer én til.
DELTA-LEIREN
Innholdet er nyttig for å kunne overleve,
men pallen og fenderne gir også en skjult mulighet.
Om lagene mener at belønningen er verdt risikoen,
må de hente utstyret i det kalde vannet.
Kom igjen!
Vinden blåser.
Den flyter.
Kassen er i vannet.
Kjære vene.
Men ingen av oss vil ut i vann som holder to grader.
Å nei. Den driver utover.
Det må være jævlig kaldt.
Hva pokker?
Hvordan *** får vi tak i den?
Det er forsyningene. Vi vet ikke hva det er.
Jeg håper det er bra.
Den der? Nei.
-Hvem av dere kan svømme? -Hvem skal uti?
-Hvem tar det? -Du har mest kroppsfett.
-Skal du uti? -Greiene driver lenger ut. Jeg gjør det.
Greit, han gjør det.
Jeg tar av meg klærne.
Jeg lar den ikke slippe unna.
Fy fader.
Jøss.
Kom igjen!
Det er kaldt.
Jeg begynner å miste følelsen i fingrene og tærne.
Gi meg den pinnen.
Den er ikke lang nok.
Faen.
Jeg begynner å få krampe i lungene.
Du vet… Ukontrollert.
Herregud.
-Kom deg opp nå. -Som et beist.
Brendon nølte ikke med å hoppe i vannet for oss.
La meg gi deg en klem.
Kom deg opp og varm deg.
BRAVO-LEIREN
Du har den.
-Ja. -Støvlene er fulle av vann.
-Kom igjen, Sammy. -Fikk vi et garn òg?
-Kom. Se plassen din. Den er god og varm. -Bålet er bra.
Kompis.
Min bekymring var at dette kunne føre til hypotermi.
-Jeg er spent. -Jeg er så spent.
Hjertet mitt hamrer.
-Jeg håper det er mat. -Sånn.
Greit. Ostekake.
-Hva er det? -Jeg vet ikke. To poser.
Hva er det, Sammy?
-Ser ut som en sovepose. -Sovepose!
-Én sovepose. -To soveposer.
For en fin overraskelse.
Temperaturen har sunket til under null,
så hvert lag har fått to soveposer…
Disse tørrposene blir også bra.
…og forskjellige ting som de kan bruke
til å bedre sjansen til å vinne spillet.
Fendere, hva?
Vi må tre tauet gjennom fenderne.
-Ok. -Og dra dem tilbake.
Se de fenderne. Det er sinnssykt.
Ja.
Det er de selvsagte gavene her, soveposene og tørrposene,
men jeg prøver også å se på hva annet som er der.
Er det en hemmelig kode som vi må knekke? Dette er et spill.
Jeg tror ikke at vi bare får svarene hver gang.
Vi må nok jobbe for å finne ut av det.
Disse er fine, dere.
Fenderne og garnet var festet til en pall.
Det er et bra garn.
Den greia flyter med masse ting inni.
-Dette er en flott start på en flåte. -Absolutt.
Så slo det meg. Det er en båt.
-Den fløt så godt. -Ja.
-Jeg liker tanken på en båt. -Ja.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre med den nå,
men jeg tror at den vil gi oss flere muligheter.
De ga oss to soveposer. Jeg lurer på om dette skulle til Alfa.
De ga oss to tepper.
Vi fikk bare to til fem personer.
Jeg vil gå til Alfa og se om de fikk det samme.
-For en nydelig dag. -Ja.
Vi er så velsignet.
Ja, det er sprøtt.
Folk ville drept for å gjøre dette.
Uvitende om de to siste blussene fra Alfa-laget dagen før…
-Se på disse elgsporene. -Jøss.
…tar Bravo-karene den 2,5 kilometer lange turen
for å sjekke sine allierte.
-Stor musling. -Ja.
Tidevannet har gått ut
og etterlatt seg en kasse ved Alfas territorium.
Vi tror at Alfa bare har to spillere.
Siden vi fikk bare to soveposer,
tenkte jeg at helikopterslippet kanskje var blitt forvekslet.
Så i dag skal vi til Alfa og se hva de fikk,
og hvordan det går.
Hva i helvete?
Alle Alfas ting fra helikopterslippet ligger fortsatt på stranden.
Det er rart.
Jeg ser ingen røyk.
-Hva faen skjer? -Hei.
-Her er leiren deres. -Den er ikke rørt.
-Hvor er bivuakken? -Den var her.
-Var dette bivuakken deres? -Ja.
Aldri i livet. Hvor er presenningene?
Helt tomt, kompis.
Denne greia er liten. De må ha hatt det fælt.
Vi går inn i leiren deres, ting er revet i stykker,
og det er ingen der.
Men plutselig slo det meg. "Faen."
De er borte.
De sendte opp bluss. Vi visste ikke det.
-De har dratt. -Alfa er ferdig.
Vi er de to siste lagene. Kom igjen, gutter!
-Hei! -Kom igjen!
Se på oss!
-Jøss! -Ja! Kom igjen!
-Kom igjen! -Kom igjen!
Bare to lag igjen.
Fra dag én har jeg sagt at Bravo vil vinne. Vi er de sterkeste.
Dette er sprøtt.
-Nå er oddsen i vår favør. -Ja, virkelig.
Å se alt komme sammen slik er som et vakkert kunstverk fra Gud.
Det er en kniv der.
-La de igjen kniven sin? -De har skrevet noe.
-Hva? -I treet.
-Du kan lese det herfra. -Ja.
"Bravo, siden det ikke var mye til…"
-"Allianse…” -"Allianse…"
"…må dere…”
"Dere må finne forsyningene jeg har lagt igjen."
-De har gjemt forsyningene. -Å, søren.
"Det var ikke mye til allianse"?
-Hva mener han? -Jeg trodde vi var det.
De var nok sinte for at vi ikke kom hit og så til dem tidligere.
Det var litt nedslående å lese den lappen,
for Bravo og Alfa hadde en allianse.
Vi ble veldig lei oss.
Jeg ble også lei meg.
Greit, la oss dele oss og finne dem.
Hva faen, kompis?
Forsyningene er som den hellige gral.
Vi får en øks og en kniv til, to presenninger og enda en bue.
Når dro de?
Bare hold øynene åpne.
Vi lette så grundig etter de greiene.
Se etter noe som ser litt uvanlig ut.
Komme da, forsyninger.
Men det suger, for vi har ikke kalorier å kaste bort på dette.
-Har dere funnet noe? -Nei.
Hvor la du dem, Tre?
Jeg vet ikke hvor lenge vi må fortsette å lete.
-Du har hansker. Stikk hendene inn. -Jeg ser ikke noe der inne.
Se om du kan kjenne et håndtak. Øksehåndtak?
På et tidspunkt bør vi gi oss og dra tilbake til leiren.
Ingenting der.
Ok.
Hvis jeg skulle gjemt en haug med forsyninger,
hvor ville jeg lagt dem?
Jeg ville lagt dem høyt oppe.
Dette ville vært et fint skjulested.
Fant dem!
Kom igjen!
Hei!
De gjemte de greiene ganske bra.
-High five. -Bror.
-Der er de, gjemt bak et hull. -Dette er så flott.
Alt er pent brettet og lagt i en pose.
Bue og piler.
Håper øksen ligger på bunnen.
Bri blir vill når hun får høre dette.
Det var rart av vi ikke hørte fra dem etter alliansen.
Et stort øyeblikk i spillet vårt.
Tydeligvis skulle vi besøkt dem oftere, men det ordnet seg slik det skulle.
-Jeg er så takknemlig. -Helt sinnssykt.
La oss se om de fikk de samme forsyningene som oss.
La oss se hva som er inni.
-Det samme, to soveposer. -Det samme.
La oss ta dette på ryggen.
Vi vet ikke hvem som er igjen på Delta, hvordan det går,
og hvor lenge de vil prøve å bli her.
-Det blir gøy. -Her er det bra.
Men nå som vi har fått alle greiene fra Alfa…
Vi har ekstra soveposer, presenninger til bivuakken
og ekstra redskaper, kniver og økser.
Jeg tror at Bravo blir millionlaget på slutten av spillet.
-Hva kan dere gjøre med 200 000? -Forandre livet.
-Det ville endret livet. -Forandre livet.
Vi skal gjøre det som trengs, og alt som er mulig
for å vinne.
Jeg har dårlig samvittighet for ikke å ha hoppet i vannet.
Jeg var for feig.
Føler du deg litt varmere, eller er det fortsatt…
-Jeg fryser fortsatt. -Jøss.
-Det er rart. Jeg sovnet, så våknet jeg. -Du må bevege deg i en time etterpå.
Å nei.
Brendon, også kjent som Mountain Man,
har gått fra helt til legende.
Jeg har ikke sett ham sånn før.
Hva skjer med hypotermien?
Brendon har symptomet på hypotermi kjent som etterfall.
Det skjer når kjernetemperaturen faller under funksjonsnivå
lenge etter etter nedkjølingen.
Jeg begynte å fryse etter å ha vært i vannet. Jeg kjente det oppover ryggen.
Så nå prøver jeg å få kontroll.
Jeg skjelver ikke. Jeg er bare ubekvem.
-Ja. -Jeg skal ingen steder.
Jeg er bekymret for Brendon.
Han har vært en viktig ressurs for laget vårt.
Det ville vært hjerteskjærende for oss alle om vannet tok ham ut.
Dette er første gang jeg må ligge under et teppe.
Herregud, han smiler.
Den dritten du må gå gjennom for å få et teppe her.
BRAVO-LEIREN
Hallo!
Vent, Drake bærer på noe.
-Hallo? -Alfa finnes ikke mer.
-Er Alfa borte? -Det var ingen der.
Helikoperslippet var der.
Herregud.
-Hva? -To lag igjen.
Å vite at vi bare er to lag, og at jeg er på ett av dem,
er en fantastisk følelse.
Jeg har ikke ord.
Vi fant tingene deres i skogen.
-Det er en presenning til. -Det er fantastisk.
Jeg er sjokkert.
Herregud, dere.
-Har du øksen? -Vi har den gule øksen.
-Vi er nede på to lag. -Hva betyr det? Hvor lenge blir vi her?
Vi må bare vente.
Se når muligheten byr seg.
Det er litt skummelt at vi ikke vet så mye om Delta.
Jeg prøver å finne den beste måten å gi oss en fordel på,
for man vet aldri hvordan ting vil gå.
Vi må få i oss kalorier.
-Vi trenger mat. -Og søvn.
-Og vann.
-Jeg tar soveposen om du ikke vil ha den. -Nei, ta den du.
-Sikkert? -Ja.
-Jeg vil at du skal ha den. -Hvorfor?
-Du ble våt. Du fikk frysninger. -Jeg er god og tørr nå.
Jeg hatt det før, i sumpene.
Den dritten sniker seg innpå deg midt på natten.
Ja. Kulden.
Jeg klarer meg. For første gang her ute har jeg et teppe.
Ok. En kveldsdrink.
Nå er det bare Bravo og Delta.
Skal vi være her mye lenger? Vil spillet avsluttes fort?
Vi vet ikke.
Men alle har soveposer, og vi er veldig glade for det.
-Ikke sant? -Ja.
Ja, sir.
Over og ut.
DAG 19 - OVERSKYET KL. 6.52 - 5,5 GRADER
DELTA-LEIREN
Jeg kunne drept for en spade.
Miljøet i Alaska kan være ganske brutalt.
Vi har vært her i flere uker, og det blir kaldere.
Enda en fin, en.
Vi får fortsatt tak i mat, men ikke nok til å holde oss i gang.
Så kampen er ekte.
En liten fyr. Bitteliten.
De andre vil spise én gang om dagen. Det vil ikke jeg.
Jeg skal sanke litt ekstra til meg selv.
Å ja!
En sværing.
Hver dag er en jobb her ute.
Jeg kjenner det på kroppen.
Jeg er 50 år, mye eldre enn de andre,
og noen ganger blir jeg utbrent eller bare utsultet.
Det er nydelig.
I morges gikk Eric for å sanke
og laget seg litt frokost. Bare til seg selv.
Det var ganske godt.
Til alle andre måltider har vi dumpet alt i samme gryte. Fritt frem for alle.
Men det vi spiser, må være rettferdig.
Unnskyld meg.
Eric er ingen lagspiller.
Det er en gruppeinnsats.
Vi deler på oppgavene. Alle kan ikke ha kjøkkentjeneste.
I går satte jeg meg selv i fare da jeg hoppet i vannet,
men jeg gjorde det for laget.
Ikke ta mat ut av munnen vår fordi du er sulten. Alle er sultne.
Dere virker ganske stille i dag.
Jeg driter i når folk spiser
så lenge maten er likt fordelt.
Vil du at jeg ikke skal spise og fortsette å ha det som jeg har det?
Det er ikke sånn at alle får det de har skaffet selv.
Alt er til laget.
Jeg har dårlig samvittighet, så jeg skal ikke spise.
Glem det om du skulle gjøre det uansett.
Jeg skal ikke det. Alle må få sin del.
Det er greit.
BRAVO-LEIREN
Pokker. Det er da noe.
Den var ment for et ekorn.
Den knuste den.
Sammy fikk en mus til i fellen.
-En liten mus. -Han fikk hva?
-Sammy fikk en mus i fellen. -Bra.
Frokost, Emily?
Jeg lar deg få den, Sammy.
Vær så god, Bri. Her er litt frokost.
Nam.
Dette er ekte kjøtt.
Muslinger og krabber er bra.
-Men dette er rødt kjøtt. -Ja.
Det er fullt av proteiner og kalorier.
Jeg kan gi deg…
-Du kan få den. -…ett av de kjøttfulle beina.
Jeg vil ikke ha det.
-Du trenger energien for den turen. -Derfor spiste jeg mange muslinger i går.
Jeg tenker bare på å drikke vann, som jeg må koke,
og på å få flåten ut til øya.
Det ligger en øy i nærheten av oss.
Jeg vil sjekke den. Hva slags planter kan vi sanke der?
Og hva slags dyr kan vi jakte på?
-Vi setter den til høyre, Drew. -Ok.
Hvis vi kan få bygget flåten
og sjekket den øya før noen andre gjør det,
må vi gjøre det.
Jeg tenker at å bygge en flåte vil gi oss en stor strategisk fordel.
Forhåpentligvis har Delta ikke skjønt det ennå.
Jeg vil virkelig ut dit så snart som mulig.
Øya ligger nesten 500 meter ut i bukten, og Emily må for det meste ro mot strømmen.
-Takk for at dere ble med. -Null problem. Det går fort.
Du kan kanskje sette deg på den med det som er på den nå.
Jeg vil gjerne ha flere. Vi kan til og med dra den inn igjen.
-Skal vi feste den i det hjørnet? -Ja.
Nei. Jeg vil ha den under flåten.
Jeg merker at jeg blir litt sjefete.
Jeg kan absolutt ha perfeksjonistiske tendenser,
men i dette tilfellet avhenger mitt velvære av det.
Selv om vi stapper inn flere her…
Det blir vrient. De får ikke plass.
Jeg har dyttet de fire fenderne under allerede.
Emily sa plutselig at hun ville dra til øya på den flåten. "Ok", sa vi.
Vi lager mange flytebrygger på elven hjemme.
Men jeg vil klare meg best på flåten. Jeg er mye på vannet.
Jeg har mer erfaring på vannet enn Emily.
Jeg ville festet den til selve tauet.
Jeg skal la dere gjøre det.
Det gjør meg forbannet.
Hun sier at hun skal dit. Vet du hva? Du er den beste for flåten.
Det er strøm.
-Ja. -Helt sikkert.
Du ser den.
Går tidevannet ut?
-Ja. -Vi kan vente til det snur.
-Nei. -Jeg vil helst dra.
Tidevannet er sterkt, så man kan ikke benekte
at det ikke blir noen rask padletur ut til øya.
Det er en stor jobb, særlig når tidevannet kommer.
Én, to, tre, løft!
Jeg føler ikke at jeg får 100 % støtte fra laget.
Vi må få den ut på vannet.
Jeg føler meg litt avvist.
Men jeg tror på oppdraget.
Sett deg.
Emily kaster loss klokken 13.20.
Da har hun under fire timer på seg til å ta rundturen…
Klar?
…før det blir mørkt.
Tre, to, én, kjør!
-Padle. -For en liten åre.
Jeg går litt høyere opp og ser.
Så sakte!
Tror dere det er noe der?
Jeg vet ikke. Det hadde vært kult.
Hun driver også.
Kan dere se om jeg beveger meg eller ikke?
Ja, du flytter deg!
Jeg vil skaffe mat. Til laget.
Gjøre dem stolte.
Jeg prøver å være optimistisk
og få det til å skje til beste for gruppen.
Når strømmen treffer deg, må du padle ræva av deg!
Padle!
Ni hundre meter nord for øya, nær Delta-leiren,
har fangstmannen Brendon oppdaget tegn til et uvanlig byttedyr.
Jeg prøver å finne et hulepinnsvin.
Jeg har sett spor av det her og der.
Akkurat her. Jeg fant det jeg tror er en hule.
Kanskje et hull det bruker.
Akkurat her er det en haug med gammel lort.
Det holder sikkert til her, kommer ut og går på do.
Skulle ønske det var en fersk haug her også.
Hulepinnsvin spiser ikke kjøtt. De spiser bark av trær.
Jeg sier til meg selv at energien blir mindre for hver dag pga. mangel på næring.
Men hvis vi fikk et hulepinnsvin,
ville vi fått ti kilo godt kjøtt med mye fett.
Det ville vært stort. Mer mat i magen vil heve moralen.
Jeg føler på presset for å få fanget dette hulepinnsvinet.
Oi. Selvsagt er de oppe i trærne også.
Her er det ferskere lort. Enda et hull.
Aldri i verden.
Der er det.
Ikke klatre opp.
Beklager, venn.
Det kommer ned.
Beklager, min venn.
Bravo! I kveld skal vi spise hulepinnsvin!
Halen må langt nok unna til ikke å stikke meg i ræva.
Jeg gleder meg til å vise dette pinnsvinet til laget,
for de er sultne. Forhåpentligvis vil det heve moralen deres også.
BRAVO-LEIREN
Jeg merker at jeg driver. Jeg ser strømmen.
Når jeg nærmer meg øya, sier jeg til meg selv:
"Kom igjen, vi fikser dette.
Gjør det som trengs."
Vannet er kaldt, men jo fortere jeg kommer frem, jo fortere kommer jeg tilbake.
Land i sikte!
Det er opp til meg.
Få utforsket ferdig! Da kan du komme tilbake mens det er fjære!
Emily har 1 time og 40 minutter med dagslys
til å utforske øya og dra tilbake til leiren.
Dette kan være forgjeves. Jeg vet ikke, men jeg prøver.
Når jeg er alene i naturen,
finner jeg fred og perspektiv,
puster, lytter og ser.
Jeg tenker på forskjellen mellom den jeg er
og mange av lagkameratene mine.
Kanskje Emily ikke kommer før det blir mørkt.
Hun bør komme tilbake. Hun har de tre tørrposene.
-Tok hun alle tre? -Ja.
Det pleier å irritere meg dersom folk nekter å høre på andre.
Jeg vet ikke om jeg har vært i en mer ensom situasjon,
så avhengig av min egen utholdenhet.
Noen ganger må man bare våge og se hva som fungerer.
Herregud, et villepletre. Ja.
Jeg visste at det ville være villepler her.
Å ja, da.
Jeg visste at det var villepletrær pga. klimaet,
men på vår side av kysten er det så mye skygge.
Jeg er stolt av at det var min idé.
Det var kult.
Sjansen til å gjøre en jobb selv
har minnet meg om hvem jeg er innerst inne.
Det smaker som en Granny Smith,
men veldig godt, for jeg har ikke spist eller drukket noe i dag.
Hva er det?
Ser man det. Hva har vi her?
Ok. Og dette er et komplett sett. Fy fader.
Jøss. Jeg er spent selv om jeg ikke helt vet hva dette er.
En slags felle.
Jeg vet ikke hva vi kan fange med den, men kanskje noen på laget vet det.
Den blir absolutt med meg hjem.
Det blir tøft å komme seg tilbake.
TID TIL SOLNEDGANG
Jeg hadde håpet å være tilbake før solnedgang.
-Emily er fortsatt på øya. -Jeg vet det. Hun må komme tilbake snart.
Hun går mot flåten.
Pokker heller. Jeg er så sliten.
Ok. Nesten der.
Går det bra?
Ja.
-Fant du noe? -Jeg tror dette er reketeiner.
Men jeg kan ta feil.
-Bra. -Flott.
Tidevannet snur.
Jeg kjenner vinden i ansiktet.
Jeg er litt nervøs for at været skal endre seg. Det skjer fort her ute.
Hun padler. Hun kommer.
-Bra. -Det er langt.
Jeg kommer ingen vei.
Hun driver så langt.
Å nei. Hun må klare det.
-Jøss. -Herregud.
Kjøtt ser ut til å være tilbake på bordet, karer.
Herregud!
-Hva har du? -Du tok det. Dæven!
Tok det.
-Gutten sin. -Mountain Man-stil.
Ja. Her, vent litt.
Hvordan?
-Han er Mountain Man. -Herregud.
Mountain Man reddet meg.
Den fyren skjøt et hulepinnsvin.
Tar du æren fra meg?
Nei, jeg bare binder ham fast. Jeg skulle løsne ham her.
Ikke klipp tauet.
Nei da.
Spenningen var høy i morges, men dette hulepinnsvinet endrer alt.
-Skal jeg ta det ned til vannet for deg? -Ja. Vi renser det der nede.
Jeg er stolt av meg selv. Jeg har mat til alle. Et betydelig måltid.
-Du plukker dem sånn. -Ja.
Så samler du dem.
Bare dra. Hold dem på linje. Sånn plukker man et hulepinnsvin.
Jeg vet at Eric tok mat som skulle deles på alle i morges.
Men det kommer ikke til å skje. Det er til alle, inkludert Eric.
Jeg har ikke smakt hulepinnsvin, men det skal jeg.
Vi planlegger det.
-Saltet du ribbena? -Mm.
-Se på det fettet. -Hvordan har alle det?
-Det føles bra. -Fantastisk.
Vi koker dette ned til en jegergryte. Vi har ben, lever og hjerte oppi der.
-Jeg vil ha hjertet. -Vær så god. Det er ditt.
De var frustrert fordi jeg ville spise litt mer i morges, og det forstår jeg.
Jeg vet jeg kan være en drittsekk.
Jeg må virkelig forbedre meg.
Det er den største rotta vi har spist. Jeg klager ikke.
Brendon får meg til å ville fortsette
og være takknemlig for dem jeg har på laget.
Hvem har lever? Hulepinnsvinlever.
Noen ganger er jeg ikke hyggelig mot dem.
Jeg føler meg som en ulveflokk.
-Jeg lurer på hva Bravo-laget spiser. -Hverandres tårer.
-Ikke dette. -Lykke til.
Jeg ønsker dem god tur hjem.
BRAVO-LEIREN
Kom igjen, Emily. Du må komme før det blir mørkt.
Faen!
Den *** greia falt av.
Jævel.
Går det bra?
Dette suger.
Skatten vår sank.
Jeg prøver å legge den et annet sted.
Flott.
Å taue på fellene sinker meg,
men det må gjøres for meg selv og laget mitt.
Pokker.
Hun kommer ikke riktig vei.
Tidevannet fører henne utover.
Klokken er 17.06.
Når det nærmer seg full flo,
blir det ikke bare lengre vei til Bravos strandlinje,
men strømmen forandrer også retning
og frakter alt i sin vei ut av bukten og mot det enorme Stillehavet.
Hun driver så langt. Hun gikk fra å lande her til der.
Jeg undertrykker panikken.
Jeg vil ikke si til meg selv at det er håpløst.
Hun padler ikke.
Det blir mørkere, og vi begynner å bli bekymret.
Gudene vet hva Emily tenker.
Jeg vet ikke om hun klarer å komme tilbake.
Vi får kanskje ingen krabbeteiner.
Pokker.
Jeg ble sur da Emily ville til øya.
Var det meg, ville jeg taklet tidevannet
og begynt å padle.
Det er åpenbart. Vi får kanskje ingenting ut av dette.
Hun må være så sliten.
-Jeg må varme tærne. De gjør så vondt. -Det går bra. Bri har fått i gang bålet.
Ok.
-Jøss. -Hva?
Emily blir skylt ut med tidevannet.
-Hva? -Jeg mener det. Det er ikke bra.
Jeg tror hun er så sliten nå…
Jeg vet hun blir frustrert.
Pokker. Hvordan får vi tingene våre hvis hun gir seg?
Gjør vi ikke det?
***. Hun har alle tørrposene og den *** store bagen.
-Kan du passe det? Jeg går ut dit. -Ja.
Faen heller.
BRAVO-LEIREN EMILY - 900 M.
Strømmen har presset Emily 900 meter øst for leiren.
Strømmen er så sterk at det har vist seg å være nytteløst å ro imot den.
Jeg håper virkelig at hun klarer det.
Du er hjelpeløs når du ser lagkameraten på en flåte
midt ute på vannet uten at du kan kan bistå.
-Drew? -Ja?
Kan du ta med dunjakken hennes?
Jeg går ikke i all den gjørma.
Det er virkelig rart at noen av lagkameratene mine ikke bryr seg.
Det haster ikke for dem, men jeg tror ikke at tiden er på vår side.
Jeg skal gi henne jakken min når hun kommer.
Jeg gir henne min også.
Emily er veldig tøff og så dyktig.
Men hun er redd og kald.
At noen blir dratt så langt ut med tidevannet…
Ett sted går det ikke mer.
-Kom igjen, Em! Du klarer det! -Takk. Det suger!
Panikken…
Faen!
…begynner å føles ekte.
Kroppen min er så øm.
Jeg kan ikke kjempe mot strømmen og blir feid ut mot havet.
-Kom igjen, Em! -Det er så håpløst.
Jeg vet hva hypotermi er. Jeg vet hvor fort den kan komme.
Dette er en livstruende situasjon.
Jeg må droppe flåten, fylle denne med luft,
holde meg fast og *** svømme.
Ellers kommer jeg ingen *** vei.
Jeg sitter fast. Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Du klarer det!
Hun må komme hit.
Hun har ingen styrke igjen.
Herregud.
Jeg er vettskremt. Jeg er så redd. Jeg vil ikke i vannet.
Kom igjen, Emily! Du klarer det
Det går. Hun må bare ta i.
Dette suger. Virkelig.
-Hun er så utmattet. -Hun må kanskje sende opp et bluss.
Jeg vil ikke dette.
Jeg skjelver allerede. Jeg er så redd.
Jeg kan ikke gi meg sånn.
Tekst: Linda Hansen