Страшно.
Вона майже на середині клятого озера.
Вона так далеко.
Вона сказала: «Страшно», — і розплакалась.
Так.
Емілі боролася з сильними перехресними течіями затоки понад годину.
У мене нічого не виходить.
Я відпливаю все далі.
Температура падає і за 20 хвилин сонце зникне за обрієм.
Ну ж бо, Емілі, ти впораєшся!
Я божеволію.
****
Якщо Емілі попросить про порятунок, вона вилетить з гри.
Якщо не повернеться, ми втратимо пліт,
наше весло, всі буї, всі три мішки.
Я не хочу лізти у воду.
Вона повинна допливти.
Бо знайшла для нас два набори пасток для креветки.
Так.
Я можу повернутися на острів.
Але я застрягну там на ніч, а укриття немає.
Уперед, Емілі!
Мої ноги в крижаній воді.
Вона спатиме в спальнику сьогодні.
Нехай лише дістанеться, усе буде.
-Ми все зробимо. -Так.
І я усвідомила, яке це безглузде рішення.
Вона нічого не робить.
Течія віднесла Емілі на 900 метрів на схід від її табору
а вода в затоці майже замерзла.
Не здавайся!
Вона то робить з останніх сил.
Як мені страшно.
Як страшно.
Усе.
І їду додому.
Витягніть мене звідси.
Я знаю, як діє гіпотермія, і я не ризикуватиму своїм життям.
Це був цікавий досвід.
Я хочу, щоб вона була в безпеці.
-Ось так. -У мене є тепліші речі.
Я дам тобі ковдру.
Попливли на берег?
Це так безглуздо.
-Мій пліт. -Так.
Погано. Вони забрали її на човен, а пліт залишили.
Чорт.
Я думала, що роблю щось хороше, але ставало небезпечно.
Я…
Я досі так сильно тремчу.
Цікаво, вони залишать їй весло, яке я змайстрував.
З глузду з'їхати. Не треба було так відпливати.
Течії реальні.
Мене відносило все далі й далі.
Моя команда.
Це буде найважча частина.
Це найважче.
Можна мені хоча б обійняти їх на прощання?
Це означає, що вона вибуває?
Так.
Гаразд, нам треба повертатися.
Поки решта членів команди йдуть назустріч човну,
Емілі оглядають медики.
Відчуваєш пальці?
Вони заціпеніли.
Мені неймовірно прикро за себе
й дуже сильно прикро за мою команду.
Бо я робила те, не лише для себе.
Я хотіла, що у нас була перевага.
Але я недооцінила течії та…
це стало величезною поразкою.
Привіт.
Дякую.
Будь ласка.
Мені дуже шкода.
Шкода, що так усе склалося для команди.
Усе гаразд.
Але я знаю, ви впораєтесь…
Ти була така смілива, Емілі.
Було дуже сумно, що Емілі вибуває.
я дуже з нею зблизилася.
Вона найрозумніша жінка, яку я знаю.
Це велика втрата.
І, зрештою, там на плоту не було речей першої потреби
Без них можна прожити.
Спробуємо вранці знайти пліт.
Усе гаразд. Річ навіть не в цьому.
-Ми тебе любимо. -І я вас люблю.
Браво.
Так, додому їхати не хочеться.
У мене були найкращі наміри.
І я припустилася помилок.
Але це життя.
Гаразд.
Мені потрібен теплий одяг.
Коли помиляємося — вчимося.
Але в мене ще стільки всього, чим я можу поділитися.
Я знав, що це нам боком вийде.
Сподіваюся, це не кінець «Браво».
Ми однаково виграємо, щоб там не сталося.
9 ГРАВЦІВ
ЗАК КОМАНДА «АЛЬФА» — ВИБУВ
БАЙО КОМАНДА «АЛЬФА» — ВИБУВ
ТОНЯ КОМАНДА «АЛЬФА» — ВИБУЛА
ТРЕ КОМАНДА «АЛЬФА» — ВИБУВ
ЛИШЕ ОДНЕ ПРАВИЛО
ДРЮ КОМАНДА «БРАВО»
ДРЕЙК КОМАНДА «БРАВО»
ЕМІЛІ КОМАНДА «БРАВО» — ВИБУЛА
СЕММІ КОМАНДА «БРАВО»
ТРЕБА БУТИ В КОМАНДІ
ХУЛІО КОМАНДА «ЧАРЛІ»
БРІ КОМАНДА «ЧАРЛІ»
БРІ КОМАНДА «БРАВО»
ДЖОЇ КОМАНДА «ЧАРЛІ»
ДЖОЇ КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
МЕГАН КОМАНДА «ЧАРЛІ» — ВИБУЛА
ЩОБ ВИГРАТИ МІЛЬЙОН ДОЛАРІВ
ЕРІК КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
БРЕНДОН КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
ДЖОЗЕФ КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
ТІНА КОМАНДА «ДЕЛЬТА»
РАЗОМ ДО КІНЦЯ
ДЕНЬ 22 — ХМАРО 10:37 — 2°С
У грі дві команди.
-Приголомшливо. -«Альфа» усе.
Матінка-природа зламає.
«Браво», мабуть, забрали все, що лишилося від «Альфи».
Ціль виправдовує засоби.
Так. Я б хотів пройтися до них, подивитися,
у яких умовах вони живуть.
Це дуже далеко.
Я б не витрачав на це енергію. У поганому стані будеш сам.
Але ж наскільки це буде цінно.
Я так не думаю.
Це дасть нам якусь перевагу?
Ми разом вирішили, що просто…
-Ні на кого не зважаємо. -Ні до кого не ліземо.
З такими настроями «Дельта» і живе.
Авжеж.
Мені завжди було цікаво, як там живе «Браво».
Цікаво, які там настрої панують.
Чи дуже вони енергійні?
Чи мають виснажений вигляд?
Це гра. Ти маєш грати.
Тому, по-моєму, ця інформація може виявитися цінною.
Але весь загін «Дельта» мене не підтримав.
І я тут новенький.
Я просився до них, не мене запросили.
Якщо хочеш пройтися, сходи принеси води.
Так.
ТАБІР «БРАВО» ДРЮ, БРІ, ДРЕЙК, СЕММІ
Емілі пішла.
Вона пізно прокидається. Їсть печиво з підливою.
-Так. -Це вона любить.
-Емілі дуже розумна. -Так.
Але вона витрачала багато часу на надмірний аналіз.
І через це ми втратили стільки речей.
Її ідея побудувати пліт була чудовою.
Я розумів, що з ним ми зможемо
збирати більше ресурсів і їжі.
Тому боляче було дивитися, як він упливає.
Але вже як є.
Відмовимось від нього.
-Зробимо інший. -Новий пліт.
Заберемо піддон і буї в «Альфи».
Підемо й заберемо все, що там лишилося з того, що скидали,
і повернемося, поки вода не піднялася.
Коли ми востаннє говорили з Емілі,
вона розказала нам про ресурси, які знайшла на острові
між «Дельтою» і нами.
Там є яблуня посеред острова,
а ще там є куріпки.
У нас може бути м'ясо птиці.
Ходімо, сходимо в табір «Альфи».
-Я на вас чекаю. -Бувай.
-Пока. -Бувай.
Зробімо це.
Веди, Дрейку.
«Браво» йде на південь спустошити табір «Альфи»,
а вода хутко підіймається.
У них менше години, щоб подолати відстань у п'ять кілометрів.
За годину цей берег повністю вкриє водою
разом із їхньою стежкою.
Я зголоднів.
Я **** який голодний.
Я почав відчувати сильний голод
і все більшу втому.
Треба щось з'їсти.
Бляха.
Ми не отримуємо вуглеводів і жирів, тому нам важко,
особливо коли потрібно витратити багато сил.
Ці дерева он там — серйозна перешкода.
Слизько.
Лізь через стовбур.
Нести назад піддон буде важко.
-Так, то капець буде. -Ще й вода підніметься
Приплив сьогодні не на нашу користь.
Ого.
Чорт, Семмі, я ледь ноги пересуваю.
Знаю, друже. Я теж.
Гаразд.
Ящики нам не потрібні.
Не потрібні.
Гаразд.
Раз, два, три.
Може, зібрати все в сітку й так понести?
-Можна. -Складай все туди.
Як сезон риболовлі.
Я спробую понести піддон.
-Просто зав'язати. -Так. Зав'язуй.
Затягуй.
Туго.
Треба ще води.
-Найважче ще попереду. -Так. Це було нескладно.
Знаю, ми поспішаємо, але…
Так і є.
Або нас приплив підгонить.
Вода дуже швидко підіймається.
Нам треба докласти зусиль,
не зупинятися і не здаватися,
щоб якомога швидше повернутися до табору «Браво».
Це буде справжній трешак. Ходімо.
Нам лише треба це все донести і все буде добре.
Ми переможемо. Ми стільки вже тут. І в нас дуже добре все виходить.
Дуже добре.
Знайшов мушлю гребінця.
Я такі тут ще не знаходив,
вийде цікава гарна сільничка.
Або купальник. Не знаю.
Точно.
То вже дивно.
Мені треба вийти.
Так. Проходь.
Гаразд.
Стратегія «Дельти» — дбати про себе й про своїх.
Тож ми всі просто економимо енергію і чекаємо, що буде далі.
Треба зрізати сплутане волосся.
Але я не впевнений, що повністю з цим згоден.
Тому я діятиму на випередження,
і подивлюся, що ми ще тут маємо,
пошукаю для себе якісь можливості.
Гаразд.
Це ще більше виснажує, ніж я думав.
Він не легкий.
Нелегкий.
Чорт.
Нічого собі.
Я бачу, як «Браво» йдуть понад самим берегом.
Точно не скажу, що відбувається.
Але вони чимось дуже зайняті.
Який сюрприз.
Це прям справжній біль.
Я знав, що буде важко.
Не знав, що настільки.
Мило.
Я роздивлявся ту сторону, де «Браво»,
побачив там буї та все таке.
І я побачив, розмито, але побачив,
як піддон піднявся з усім, що на ньому було.
Я згадав, що це. А потім побачив колір буїв.
-Мені байдуже до тих «Браво». -І мені також.
Я розумію, куди ти хилиш. Але в нас усе добре.
Ми даємо собі раду.
Мені начхати на «Браво».
Ми хочемо зосередитися на собі.
Прогодуватися, бути в теплі й займатися своїми справами.
Я просто люблю змагання, мені треба знати, що я попереду.
Я хвилююся, що «Браво» можуть нас випереджати.
Ми маємо бути готові.
Я завжди ставив собі за мету
підготувати команду для всього на світі.
На жаль, «Дельта» чітко дали зрозуміти, що їм це не цікаво.
Я коли говорю про «Браво», я просто хочу, щоб ми були готові.
Джої, нас цікавлять лише наші справи.
Така в нас стратегія.
ТАБІР «БРАВО» ДРЮ, БРІ, ДРЕЙК, СЕММІ
Чорт.
На вулиці дуже холодно, не посидиш.
Темніє все раніше.
Сьому вечора, а ми вже повлягалися, а я терпіти не можу тут сидіти.
Дрейку.
У нас тут дівчинці погано. Брі.
Боже.
Я просто стараюся не блювати.
Будемо робити свою справу: берегти енергію, спати, їсти, — і так по колу.
Господи.
ДЕНЬ 23 — ХМАРНО 9:45 — 4°С
Мені вчора було погано.
Я серед ночі прокинулась,
бо мене ледь не знудило.
Вибігла надвір, звалилася на землю і почала блювати.
То жах.
Хворіти тут, у десять разів важче, ніж удома.
Зберемо пліт і…
-Так. -…скористуємось моментом?
Так. Зробімо це.
Я не хочу стирчати тут без діла, коли всі не покладають рук,
щоб ми могли тут залишатися й вижити.
Але моєму організму треба відпочити й набратися енергії.
Давайте тут, на гравію.
Може, тут на каміннях?
Так.
Добре.
Гілки будемо застосовувати.
Лише як весло.
Піду знайду гарну.
Моя команда не цікавиться справами «Браво».
Вони хочуть зачаїтися й довше протриматись.
А я не хочу відсиджуватися тут.
Я маю знати, що я попереду.
Або, що відстаю, і тоді більше працювати.
Тож дуже скоро ми почнемо порівнювати табори.
У цю гру можна виграти, якщо мати гарну стратегію,
гарний план і знання.
Якщо немає стратегії на все,
то її взагалі немає.
Он вони.
Та ні.
Бачу, що «Браво» щось роблять.
Збираються кудись пливти.
Гаразд.
Гра починається.
Схоже, нам треба дещо збудувати.
Майже готово.
Треба його назвати.
ДД, Демонтаж Дельти.
Увага, пані та панове.
Що там?
Я спостерігав за «Браво»
і майже упевнений, що вони будують пліт.
Я впевнений.
-Два піддони чи один? -Я бачив, як підіймали один.
Схоже, там було троє хлопців.
Джої одержимий «Браво».
Йому не дає спокою, чим вони там займаються.
Джої не дуже зосереджений на меті.
Ми тут виживаємо.
Дарма, мабуть, ми його прийняли.
Джої точно одержимий «Браво»,
але в нас п'ятьох усе добре.
Ми щодня їмо. Їли дикобраза.
І ми просто хочемо, щоб так і було.
Побудуємо пліт?
Я розслабляюся.
Я не витрачатиму сил. Я просто відпочиваю.
Ми не запізнюємось. Не треба поспішати.
Процес не обдуриш, не обійдеш. На все потрібен час.
Мені дуже зле.
Голова просто розколюється.
Чорт, їй зовсім погано.
Справді?
Господи.
Мені так шкода, Брі. Чим тобі допомогти?
Усе гаразд.
Брі чудово вписалася в команду.
Вона допомагала нам знаходити молюсків,
копати, і дуже старанно працювали.
Але вигляд вона мала дуже нещасний. Я їй співчуваю.
Кепські справи.
Дуже кепські.
Я боюся, що їй доведеться їхати додому.
Не кажу, що це завадить нашій перемозі, але це буде боляче.
Боже мій.
Чорт. Що відбувається?
Брі сильно зле.
-Це кепсько, Брі. -Знаю.
Блювала, Брі?
Трохи.
Спочатку тебе нудило, а потім від блювання почала боліти голова?
Так.
-Голова болить, бо немає чим блювати. -Так.
Трясця.
Дідько.
Сподіваюсь, пройде.
Брі мала поганий вигляд.
Нам була потрібна її допомога.
Господи.
Але якщо так триватиме,
не думаю, що в неї вистачить сил
вистояти й пройти через усі ці випробовування,
особливо тут, у такому холодному кліматі.
У тебе дуже червоне обличчя.
Брі, поки йшла до нас,
пила воду з кількох різних струмків.
Може, вона отруїлася тією водою.
Це насторожує.
Якщо говорити про фізичний стан, Брі не витримає.
Бо це все.
Брі вирішила пройти медичний огляд.
Якщо з'ясується, що потрібна медична допомога,
вона вибуває з гри.
Міс Брі, доброго ранку.
Вітаю.
Як почуваєтеся?
Мене постійно нудило.
Мене кидає в жар, усе тіло горить. Прокинулась, дуже голова паморочилась.
Розкажи, що ти пила.
Воду.
Воду. Ти її кип'ятила?
Не всю.
Вживання забрудненої води збільшує ризик появи лямблій.
Це може датися мені взнаки. Так можна і захворіти.
Кишкова паразитарна інфекція. Симптомами може бути сильна нудота,
біль у шлунку та втома до декількох тижнів після зараження.
Через це треба хвилюватися.
Безумовно, це трохи тривожний сигнал.
Залишилися дві команди
і я вірю у свою перемогу з «Браво».
Тому це страшно.
Я ніколи так не хворіла.
Коли немає нічого, щоб допомогло лікуватися
і ти не знаєш, коли полегшає.
У таких умовах усе складнішає у десять разів.
Після обстеження Брі, щоб встановити її базовий стан,
медики визначили,
що життєві показники Брі в межах норми і її стан вважається стабільним.
Люди прийшли змагатися і виграти частину від мільйона доларів.
Мені б це дало набагато більше безпеки,
але мій стан погіршується.
Паскудно.
Ви розумієте, я захворіла.
Я не зможу робити нічого…
-Так. -…що повинна робити,
щоб ми протримались.
Я відчуваю, що не зможу робити того в повну силу.
Так.
Тому…
-Так. -Я почуваюся дуже нещасною.
І вигляд маєш такий.
Яка ти сьогодні і якою була, коли я вперше тебе побачив…
Так.
Ти життєрадісна людина, а зараз маєш вигляд дуже нещасної.
Дякую.
Я хочу, щоб стало краще.
Так.
І думаю, мені краще піти зараз,
бо я не знаю, коли мені стане краще.
Добре.
Я готова. Мій шлунок в якихось вузлах.
Так, тобі треба йти.
-Так не хочеться вас залишати. -Знаємо.
-Що ж, зробімо це. -Гаразд.
Кепсько, коли опиняєшся в такому становищі, що змушений піти
через стан здоров'я.
Великою подією стало те, що я пішла з «Чарлі»,
подолала такий шлях до «Браво»
і те, що вони мене прийняли.
Мої товариші по команді підтримують мене.
Вони хочуть, щоб я одужала й була здоровою.
Вони не хочуть, щоб мені тут ставало дедалі гірше.
Час іти.
Я щось чув.
-Що? -Щось хлопнуло.
-Нічого не хлопало. -Я нічого не чула.
-Я чув щось з того боку. -То не я.
-Чув хлопання? -Не чув.
І я не чув.
Ми втратили двох гравців і тепер нас лише троє.
Чим більше людей вибуває, тим більше грошей на столі.
Але й роботи стає відповідно більше.
Ми втомилися. Тому це дуже кепсько.
Але у Брі серйозні проблеми, і команді від цього легше не буде.
Ми хочемо бути тут найсильнішими.
Тому сідай у човен і їдь. Усе дуже просто.
-Побачимось. -До зустрічі.
І лишилось їх троє.
Три друзяки.
ТАБІР «БРАВО» ДРЮ, ДРЕЙК, СЕММІ
DAY 24 — ХМАРНО 11:15 — 0°С
Будемо будувати пліт?
Зможемо спустити його на воду.
Навіщо?
Вийти в воду порибалити?
Навіщо нам це робити?
Щоб бути готовими до «Браво».
Я розумію, що моїй команді набридло слухати про «Браво».
Але я думаю, ми перейдемо до чогось такого, що вимагає дії,
пересування на плоту чи чогось такого.
Може бути що завгодно,
і ми повинні це враховувати, поки граємо в цю гру.
Заради команди. Ми мусимо робити все можливе.
І я не припиню про це говорити.
Є про що подумати.
Краще мати його і не потребувати, ніж потребувати його і не мати.
Саме так.
У вас усе під контролем. Піду вполюю нам щось.
Так. Добре.
Ми з друзями будували плоти з піддонів, щоб сплавлятися каналом.
Робили ті плоти з такої фігні.
З усього, що плаває.
-Це не складно. -Так.
То зробимо сьогодні пліт?
-Так. -Так.
Гаразд, ходімо. Зробимо.
Треба, щоб усе що плаває, було знизу.
Потім можна додати з боків і стабілізувати.
Візьмемо три довгі жердини.
Я виріс у Луїзіані. Я все життя плавав
по болотах, затоках, озерах. Усе своє життя.
Я хочу застосувати свої знання і допомогти з плотом.
Жердина буде стирчати приблизно на 60 см.
З цього краю 60 см, з цього — 60 см і 60 см тут.
Триматиметься на воді.
Мене хвилює лише те, що ті жердини зігнуті.
Вони не такі товсті, коли тонка деревина.
Ти про які жердини?
-Тобто про які? Про ті… -Будь-які міцні підійдуть.
-Так. -Ми обмотуємо буї сіткою.
Мене хвилює сітка, якщо вона…
-То як зав'язати. -Так.
Джозеф дуже зосереджений.
Але Ерік може легко все ускладнювати.
Жердини буквально сидітимуть на понтонах.
-Товщина? -Так, приблизно така.
-Ти візьмеш на себе жердини? -Я можу.
Це вже щось.
-Треба подумати про весло. -Спочатку треба закінчити пліт.
Це мене найменше хвилює. На ньому має бути безпечно плавати.
Я намагаюся його стабілізувати, щоб він не перевернувся,
бо скоріше за все на ньому попливу я.
Він має бути безпечним.
-Джо, думаєш, ця виїмка нормальна? -Так, виїмка для мотузки.
Ми зробимо на всіх виїмки для мотузки?
Так. Ми зв'яжемо їх дуже сильно.
Я приніс кілька палиць. Що скажеш?
Ні.
Можуть і підійти.
Вони не міцні.
-Вони наче прогнилі. -Вони стояли.
Сухостій.
Коли ми робимо одну справу,
усі ці прискіпування, вони недоречні.
Я просто зрізав їх.
Принеси ще кілька, якщо ти не проти.
Це застало мене зненацька.
Джої!
Всяке буває, бро.
Беруть все близько до серця.
Я не буду сидіти, склавши руки. Я маю виграти в цій грі.
Я розберу цей ящик, щоб зробити весло.
Існують різні способи зробити це.
Мій спосіб може відрізнятися від інших запропонованих.
Я через це хвилююся, бо…
Еріку, ти забагато хвилюєшся, і ще рано про весло говорити.
Я хочу зробити весло.
-Гаразд. -Я використаю ящик.
Якщо хочеш, роби. Нам треба стабілізувати цю штуку.
Ви ж це і робили. Я зроблю щось інше,
щоб не стовбичити тут. Одразу все й зробимо.
Навіщо весло робити зараз?
Це буде важливо.
Буде важливо, але не зараз.
-Ми не закінчили… -Робіть.
-Я пішов. Самі закінчуйте. -Гарна думка.
****.
Іди, влаштуй істерику.
-Що? -Істерику.
Я не влаштовую істерик. Пішов ти.
Це дуже так по-лідерськи було.
Скільки можна? Я більше мовчати не буду.
Не робити так.
Мене добре було чутно?
-Приємної роботи. -Дякую. Не говори до мене.
Ерік з тих, хто любить, щоб усе було під їхнім контролем.
Він хотів, щоб пліт був його проєктом.
Але його легко можна роздратувати.
Він просто хотів керувати процесом.
Йому байдуже, що я хотів допомогти зробити весло.
Нехай це буде його проєкт. Коли він застрягне на воді…
Я йому скажу: «Я ж казав».
-Так підійде? -Так, цілком.
Кладемо ось так.
Обгортаємо.
Проб'ємо дірки.
-Якщо зробити ось тут… -Ага.
І так само з того краю.
Так, саме там.
І ми тягнемо й затягуємо.
Добре, що недалеко пливти.
Ми вирішили, що попливу на плоту я.
І цілком можливо, що я закінчу, як Емілі,
і не зможу обіграти течію.
Це буде відстій.
З чого хочеш почати, Дрю?
Та, мабуть, звідси й почну.
-З каменів? -Так.
-Готово. -Круто.
Одне аляскинське весло.
Готово.
Командна робота, хлопці.
Готовий?
Згорнемо, щоб вода не потрапила всередину.
Якого біса?
Що за вертольоти?
Чуєте?
Вертоліт?
-Так. Приберемо це звідси. -Пограймо, хлопці.
Пташка в небі.
Вони щось готують.
Так, там щось висить.
-Якого біса? -Ходімо.
Ходімо, хлопці.
Що це точно не скажу, але однозначно, якийсь пакунок.
Може, пощастить, і там їжа.
Дивіться, як далеко вони скинули.
Що ти бачиш, Дрю?
Трясця. Це човен.
Чорт забирай. Я вирішив побудувати пліт.
Виходить, що це моє рішення було блискуче.
У гравців з'явилась можливість вижити.
Не може бути.
-Ходімо. Нова ціль. -Спускаємо пліт і пливемо за човном.
Два човни з веслами та пастками для креветок
спустили на воду,
на однаковій відстані від берегів команд.
-Що там видно? -Пакунок он там.
Нам спустили пакунок на воду.
Щось схоже на човен.
Швидше збирай свою штуку. Треба поспішати.
-Робимо далі? -Так.
Неприємно про це казати, але я вам казав.
Боже.
Треба будувати.
Це не тільки дає їм можливість отримувати необхідний білок,
а й відкриває доступ до нових місць, які можна дослідити.
Це означає, що можна буде рибалити.
Можемо подивитися, як так «Браво».
Поїхали.
Не чекатимемо, поки відпливе.
Треба дістатися до човна.
Це засіб пересування.
Зможемо діставати більше їжі.
Якщо правильно використали першу ресурсну допомогу,
матимуть суттєву перевагу у цих перегонах.
-Дивись під ноги. -Нормально.
Якщо ми дістанемось свого човна, а їхній ще буде в воді, ми його заберемо.
-Спускаймо тут. -Ось тут.
Я дам тобі весло.
Гаразд.
Відштовхніть мене, коли я вмощуся.
Уперед.
-Ноги вперед. -Я стабілізую пліт.
-Ми слідкуємо за «Браво»? -Так.
Треба лише встановити стабілізатори,
і треба встигнути раніше за «Браво».
Так. Невідомо, наскільки вони попереду.
Треба ворушитися.
Штовхайте, хлопці. Штовхай.
Гаразд.
Щасти, Дрю.
«Браво» пливуть.
-Бачу пліт. Дивіться. -«Браво» спустили пліт.
-Виходить. -Дістанься човна.
Весло, здається, непогано працює.
Ми коли побачили «Браво», вилаялись.
Треба спускати наш пліт,
бо очевидно, що «Браво» нас випереджають.
У нас є другий ніж,
-щоб прискорити процес? -Так.
Я боюся, що вони збираються вкрасти наш човен.
-Так. Він уже пливе. -Пливе за течією.
Скористаюсь течією, не буду напружуватись.
Треба поспішати.
Ідеально. Я рухаюсь, як раз, як треба.
Виходить. Готовий?
Так. Ходімо.
Уперед.
Поки готуємось спустити пліт на воду,
я трохи нервую, але по мені того не видно.
Це може все змінити.
Сподіваюся.
Він пливе.
Вийди на ту маленьку секцію з течією в центрі.
Вона тебе донесе.
Тільки сяду в наш човен, попливу за човном «Дельти».
Це їм зашкодить.
Це ідеальна можливість для цього.
Готовий?
Ти вже на воді.
Так!
Усе у твоїх руках.
Ти чуєш «Дельту»?
Так!
Вони на воді.
Крок за кроком.
-Пливе. -Пливе.
Ну ж бо.
-Решту зробить течія. -Так.
Гаразд.
Молодець, Дрю!
Ти йдеш просто на нього.
Принеси його додому, малий!
Дрю випереджає «Дельту».
Нам треба забрати свій човен, а потім забрати їхній.
Якщо в них є човен, нам треба його забрати.
Якщо в нас будуть обидва човни, ми в золоті.
Грі кінець.
Човен у команді зрівнює шанси на перемогу.
Правила не забороняють команді забрати обидва,
подвоїти таким чином ресурси
і залишити іншу команду з дуже обмеженими ресурсами.
Я щось панікую.
Тут дуже глибоко й шлях не близький.
Найбільше я боявся помилитися і впустити весло,
або неправильно оцінити течію
і кут, промахнутися і пливти проти течії.
Я коли почав нервувати, заплющив очі…
помолився…
а тоді вже почав веслувати.
Поглянь. Дивіться, як він відпливає.
Штовхай.
Ну ж бо.
Уперед.
Я зосередився на течії та на моєму куті.
Бо течія була…
З берега вона не виглядала сильною, але дуже сильна десь посередині.
Дай мені сили.
Намагайся в течію.
Я ходив по болотах і затоках Луїзіани.
Якщо ти вмієш таке, ти можеш багато.
Треба рухатись.
Він збирається встряти в течію. Дивись.
-Ось-ось влиється і понесе. -«Браво» майже не рухаються.
Підозріло.
Наші вузли розв'язуються.
-Весло розвалюється. -Боже.
Я так і знав. Дурна ідея.
Боже, поглянь на цю штуку.
Тому веслу кінець.
Дякую тобі, Боже.
Я вдячний.
Мене відносить трохи далі, ніж хотілося б зараз.
Дрю, тобі треба взяти правіше, інакше промажеш!
Працюю.
Його почало відносити.
Швидше, інакше тебе віднесе!
Вода швидко підіймається,
створюючи дуже сильну течію, яка суттєво ускладнює пересування.
Думай! Ну ж бо!
**** човен відпливає.
Я дивлюся на бульбашки попереду,
і розумію, що просуваюся
на 20-30 сантиметрів за один рух.
І стає дедалі гірше.
Течія постійно штовхає мене.
І коли я майже наблизився до човна,
як раптом я пропливаю повз нього.
Ось так.
Майже на місці.
Він сильний. Усе зробить.
Птахолов.
Він просто розглядається і пливе.
Так.
Не виходить.
Ну ж бо, Дрю!
Він просто тут!
Я озирнувся, а інша команда бризкалася, як…
Дякувати богові це був не я.
Я схилив голову, перевести подих.
І щоразу, коли я дивився вгору, той човен був все ближче і ближче.
Джозеф на човні.
Так, малий!
Так!
Дякую, Боже.
Коли я впав у той човен, моя душа повернулася в тіло.
Я усвідомив, що мені це вдалося.
Ну ж бо, забери його!
Він занадто далеко.
Штовхай!
Греби!
У цей момент я не думав про човен «Дельти».
Мене хвилював наш власний, який від нас упливав.
Це його останній шанс.
Починає гребти руками.
Вони вже руками.
-Вони у воді? -У воді? Не може бути.
-Вони у воді. -То вже кінець.
Дай подивитися.
Б'ється у воді.
І мені дайте.
Це погано.
Це зовсім не добре. У нього не так багато часу.
Боже мій.
ДРЮ ВІДСТАНЬ ДО ЧОВНА: 57 М
Греби!
Боже, це жорстко.
Це мене вбиває. Я мушу перемогти.
У мене зовсім не лишилося сил.
Він втомився.
Руки й ноги мокрі й холодні.
Вилазь з води, дурню.
Він пливе далі. Не допливе. Поглянь на нього.
Він віддаляється. Це кінець.
Сили вже скінчилися.
-Ти можеш, Дрю. -Я пливу до берега.
-Заберіть мене. -Рятується.
Я на берег, принесу йому сухий одяг.
Господи.
Дідько. Дивіться, як він уже далеко.
Йому кінець.
ДРЮ ВІДСТАНЬ ДО ЧОВНА: 76 М
Що це?
Гадаю, ми готові до першого контакту
з «Браво».
Ми молоді, ми спортивні ми робимо все з душею.
Ми переможемо за будь-яку ціну.
За таке можна й отримати, у багатьох випадках.
-Легше, Слідопите. -Зберися!
Стривай!
Я **** провалилась!
Ну ж бо!
Що там у вас для нас?
-Вони щось скинули. -Скинули.
Це твоя остання команда?
Тобі вирішувати.
Ми трохи хвилюємось, Семмі, за твоє здоров'я.
Я відчуваю, що ще подужаю. Витримаю.
Швидше!
Ти дуже втомився.
Ніг не відчуваю.
Я не тягну тебе через дві річки, щоб ти плентався.
-Ми виграли мільйон доларів! -Джої, ти прийняв таке рішення.
Я от-от зламаюся.
Це як бомба уповільненої дії.
А якщо Хвостик перейде до «Браво»?
Зайва пара рук потрібна?
-Наскільки наївними… -Щоб не помічати цього?
Я вже не хочу його в команді. З мене досить.
Я випущу ракету, але ось до чого це призведе.
Хай йому грець.
Переклад субтитрів: Олена Гердова