Aquesta sèrie es basa en fets reals.
Alguns personatges, noms, situacions, llocs i diàlegs
s'han ficcionalitzat per a efectes dramàtics.
Ho sento.
El que no és ficció és que al meu fill,
als quinze anys, li van receptar OxyContin.
Va ser-ne addicte durant molts anys.
Als 32 anys, va morir,
tot sol, congelat a l'aparcament d'una gasolinera.
El trobem a faltar.
Què collons?
Senyor! No ho faci, si us plau...
- Puc fer-ho. - Deixi'm a mi.
Hi ha 220 alarmes de fum a casa.
- Saps que no puc dormir. - Compte!
- És un dia important. - Ai!
- Em sap greu. - He de descansar.
Em sap molt de greu, però deixi'm fer-ho a mi.
Un dia molt important. El Dr. Richard ha de descansar.
Per què passa, això? Canvio les piles cada mes.
Molt bé.
- N'hi instal·laré una nova. - Bona feina, molt bé.
No et preocupis, ara. Tu neteja això.
O millor: podries revisar-ne la resta?
Sí, senyor.
COTXE 49
Gràcies per venir, senyora Flowers, de tot cor.
Soc la Brianna Ortiz. El meu soci, el Bill Havens
- És tot un honor. - Com estan?
- Li puc dir Edie? - Senyora Flowers.
És clar. El vol ha anat bé?
- Sí. - I amb...?
Prou de xerrameca.
Veig que mira de ser educada i en prenc nota. Gràcies.
- És que veig que porta la... - Sí, m'he canviat el vol per a les 19:15.
Vull tornar a casa.
Tenim cinc hores. Aprofitem-les.
- On ho farem? Molt bé. - Allà al fons.
Diguin, què volen saber?
Ara mateix en parlarem. A la dreta.
- Benvinguda. - Genial.
Bon dia, no s'aixequi.
Molt bé.
Com deu saber,
estats, ciutats i comtats han processat Purdue Pharma
per provocar l'epidèmia d'opioides.
Són centenars de denúncies que portarien dècades,
així hem decidit ajuntar-les en un sol cas
que podrà fer justícia d'una vegada.
Justícia? És clar.
No podem ressuscitar els morts, però podem fer-los pagar.
Llavors, no faran justícia: diners.
No sé per què em volen, per fer això.
N'hi ha prou amb una xifra.
Triïn la xifra més alta que s'empesquin i ells la pagaran. Victòria.
Senyora Flowers, pot ser frustrant,
i sé que ho ha passat malament, però això és diferent.
Tenim motius per ser optimistes.
Per què ha vingut?
- No sembla tenir-ne ganes. - Li ho vaig prometre a algú.
Vostès han llegit els documents, han vist el mateix que jo.
Sí, però m'agradaria fer-li algunes preguntes.
Comencem amb una.
Com creu que hem arribat aquí?
Què penso jo?
Penso que em fan perdre el temps.
I el seu.
Ja sé com acaba, això. Ja ho he viscut.
Pot dir-nos com es diu?
Senyor.
Richard Sackler.
Avui és aquí per testificar en el cas civil
contra Purdue Pharma, fabricant de l'OxyContin.
Dr. Sackler, n'és conscient?
Així ho tinc entès, sí.
Han interrogat el Richard Sackler?
Vull fer constar que la presència del Dr. Sackler és voluntària.
Com s'ho han fet?
Només això. Continuïn.
Li ho he dit. Ara les coses han canviat.
Volem el cap dels de dalt, no dels del mig.
Però ens cal la seva ajuda.
Va...?
Va seure aquí mateix?
- Vull una altra cadira. - Què?
Canviïn la cadira.
Poden treure la cadira de la sala?
Gràcies.
- Molt bé, si necessita un moment... - No.
I, ara, què?
Quan va sentir a parlar de l'OxyContin?
El 1998, per una màquina de raigs X a Hillsville, Virgínia.
VIRGÍNIA
Sento haver-la fet esperar, senyora Flowers.
Digui'm, què li passa?
Bon dia, doctor. Vinc a veure la seva màquina portàtil GE 4225.
- Vol fer-se una radiografia? - No. I deixi el boli, no soc una pacient.
Molt bé.
Només tindria la seva atenció amb una consulta.
Ara que la tinc,
em dic Edie Flowers.
Soc investigadora de la Fiscalia de Roanoke.
La meva feina inclou trobar els metges
que facturen Medicaid per tractaments que no efectuen.
És un frau, no només al programa Medicaid, sinó als contribuents.
No em miri així.
Cregui'm: de veritat li convé molt
ensenyar-me la màquina de raigs X.
Si us plau i gràcies.
Òndia. Sí, molt bé.
Doncs aquí la té.
No he fet res dolent, però.
Ha facturat 50 radiografies diàries 30 dies seguits.
Ni 49 ni 51.
A 107 dòlars per radiografia,
la seva clínica hi ha guanyat 160.500 dòlars.
Truco el meu advocat?
Per què el necessita si no ha fet res dolent?
- Pagaré els diners. - Vol pagar-me a mi?
A qui sigui, tornaré els diners.
No vull perdre la consulta per això, si us plau.
- Ha d'haver-hi una solució. - Cooperar.
Molt bé, cooperaré. D'acord.
Vull còpies de dos anys de factures i dels fitxers dels ordinadors.
Si he de trobar res més, el que sigui,
millor digui-m'ho ara, perquè, si trobo res,
les coses es posaran molt pitjor.
Hauria de saber res més?
- No. - Segur?
No, no hi ha res més.
Res. Li ho prometo.
Doncs a veure els fitxers.
CAROLINA DEL NORD
Al principi, només coneixies l'OxyContin
si Purdue havia enviat un visitador al teu metge...
El Chevy està llest. Pots baixar-lo.
...i tenies la mala sort de fer-te mal.
Pots trigar més?
Sí!
Ei, bon dia.
- Estem esmorzant. - Us ha agafat gana?
- Totalment. - Què mengeu?
- Un entrepà de salami. - Mireu, hi ha rodes per canviar.
Encara no està fet. I s'ha de baixar el Chevy.
- Acabeu-vos l'entrepà, vinga. - Ara mateix.
Bona feina, nois. Així es comença el dia.
Què carai?
Ty!
Ei!
Ei! Posa't les piles.
No has fet res en una hora.
Han aparegut tots aquests motors i no sé què fer-ne.
Això no és un abocador.
Els motors, al contenidor. Et vull al taller.
- Ara vinc. - Posa-t'hi.
- Molt bé. - Som-hi.
- Crec en tu, tio! - Jo també.
Mike, perdona fer-te esperar.
Deixem-ho enllestit.
Gràcies per esperar.
Passa.
- Ei, reina. El Mike vol pagar. - Hola, Mike.
- Hola. - Ei!
- Bé, doncs seran... - Qui hi ha, aquí?
...167 en total.
Sí, un moment.
A la botiga no hi ha gaire moviment, gràcies pel descompte.
- De res. - Descompte?
Heu sentit que la Maggie m'ha deixat, oi?
Ostres!
- No ho sabia. - Sí, només m'ha deixat la furgoneta.
- S'ha quedat la casa. - De debò?
Va fer que el gos m'ataqués quan vaig anar-hi per les sabates.
Sabeu la Rhonda, del concessionari Chevrolet?
- Sí. - No la de la recepció.
M'ha deixat per ella.
Vaja.
- Com va? - Molt potent, això.
- Li fas descompte al Mike? - És una ànima en pena.
Descomptes emocionals.
- No ho sé. - Pneumàtics Kryger.
Perfecte, moltes gràcies. Molt bé.
Què?
La màquina Accu-turn ha arribat d'Itàlia i ara surt de la duana.
- La portaran avui cap a les cinc. - D'Itàlia. Guai.
Quant ens ha costat?
Quant era? 8000?
Vuit mil dòlars?
Tu volies la màquina italiana sofisticada.
Jo no sé ni el que fa.
Reina, que vulgui una cosa de 8000 dòlars no vol dir que hagis de fer-la anar tu.
És conya, no? Ha de ser conya.
- Et fotré als... Hòstia. - Portes la comptabilitat.
- Et mataré. - D'acord?
No volem anar a la universitat, no?
Res d'universitat.
Els teus diners de la universitat.
- Vinga. - El papa és dolent.
- Us estimo. - Ves a fer el que hagis de fer.
Aquest l'havíeu de deixar enllestit ahir.
Traieu-lo, està fet.
Fill de puta.
- Treu-te'ls. - Per què?
- No fan res. - Escolta.
- Només faig el ximple. - Ja.
- Prou de ximpleries. - Glen.
Saps com diu hola un T-Rex?
Prou de ximpleries. Ei, prou.
PNEUMÀTICS KRYGER
- Prou. - Saps com menja, un T-Rex?
- Fa així... - Surt, vinga.
Anem-hi. Apaga i surt.
Apaga, co...!
- Apaga. - No et sento.
Apaga. S'ha acabat.
- Surt. - Vinga, tio.
- Feia el ximple. - Surt.
- Ja ho faig jo. - Deixa de fer el ximple.
- T'ho he dit abans o no? - Sí.
I què ha passat? Res, has continuat fent l'imbècil.
- Apaga la màquina i entra. - He apagat la música. Mira...
Hòstia.
- Merda. - Estàs bé?
Què ha passat?
Ha caigut i el rotor... Doncs ha caigut.
- Estàs bé? - Ho sento, tio.
Hòstia!
Pots aixecar-te? Agafa'm de l'espatlla.
L'esquena. M'he fet mal a l'esquena.
Vinga, mira d'aixecar-te. Som-hi.
- Ho sento molt, era per riure. - A poc a poc.
- No et volia empènyer. - Vinga. Un, dos, tres, va.
- Hòstia puta! - Baixa'l!
Molt bé, truca a una ambulància.
- Cagondena. - L'esquena, hòstia!
Retractor.
Continuem.
Succió. Aquí tenim la lesió al lligament.
Molt bé, fora. El fragment d'os.
He parlat amb el cirurgià. Un èxit, diu. Ha anat de meravella.
- Ara... - De conya.
...molta atenció: passem del temps del llit unt al temps dels medicaments.
D'acord? Així que atenció. Hi ha el relaxant muscular.
Això mateix.
- Hi ha l'esteroide per la inflamació. - Molt bé.
Unt hi ha el Vicodin per al dolor.
Gràcies.
- Amb els àpats? - Exacte. Ja!
Schnitzel del porc!
Molt bé.
I us veig d'aquí a una setmana per veure com va tot.
Sí, el dia 25.
Glen, ho has fet molt bé. Tot anirà bé.
- Gràcies, Dr. Hartman. - Adeu.
El Richard tenia un munt de clients,
que patien dolor
i que necessitaven millorar.
Mira d'aixecar els dos peus, va.
Això costa més, és normal. Aguanta.
Respira. Així. Inspira, espira.
- Baixa les cames uns centímetres. - Merda. Per què em fa tant de mal?
Perquè això et fa estirar els músculs.
Relaxa't. Molt bé. Provem una altra cosa.
- A 90 graus, ben a dalt. - Amb compte.
La baixem a poc a poc uns centímetres.
I... respira.
- No aixequis l'esquena. - És horrible.
- Pressiona'm les mans. - No puc.
D'acord. Sé que és frustrant, però pots fer-ho.
Vas molt bé, de debò. És un procés llarg.
Sí.
He vist molts casos com el teu.
Has d'acceptar que vius amb això, ara.
Sí.
És la teva nova realitat.
Ara puja els genolls. Fem-ne cinc més, som-hi.
Ben a dalt, cinc més.
No és només una pastilla que ha matat un munt de gent.
És molt més.
Aquesta plaga
va començar quan algú d'aquella família se'n va adonar
que on hi havia diners a la medicina era a les vendes i al màrqueting.
I a les mentides.
- Vol dir l'Arthur Sackler? - Sí.
L'Arthur Sackler ho va començar tot.
Era psiquiatre quan va començar la revolució farmacèutica.
La moda en aquella època en salut mental era la lobotomia.
Però les lobotomies es fan d'un sol cop.
Els clients no repeteixen.
L'Arthur va entendre que amb una pastilla tindria un client per a tota la vida.
De la nova pastilla en va dir...
Lobotomia en ampolla.
Com era millor venedor que metge,
es va comprar dues coses: una companyia farmacèutica
i la principal agència de publicitat mèdica del país.
Sabia que el màrqueting era el futur de les pastilles.
I va guanyar la grossa amb el contracte pel Valium,
que va ser el primer fàrmac supervendes del món.
El fàrmac que necessitaves.
Llavors era ric i volia que tothom ho sabés.
Va comprar moltes obres d'art,
va posar el nom a tots els museus, escoles o hospitals que acceptessin diners: tots.
Crec que així se sentia immortal.
El llegat li importava molt.
Sackler!
BON NADAL ELS SACKLER
El llegat influïa en la família,
que, com passa amb moltes famílies de gent molt rica,
somiaven amb la seva mort.
No haurien d'esperar gaire.
- Perdoni. - Sí?
- He de parlar amb un metge. - Primer ha de registrar-se allà.
El 26 de maig del 1987, va entrar a urgències
al Columbia Presbyterian Hospital i va dir:
Soc el Dr. Arthur Sackler i estic patint un infart.
Tinc una obstrucció de l'artèria descendent anterior esquerra.
M'han de fer una angioplàstia ara mateix o em moriré.
Molt bé, anem per parts. Anem per parts. Senyor?
- Soc el Dr. Arthur Sackler. - M'haurà d'acompanyar.
Estic patint un infart.
Tinc una obstrucció de l'artèria descendent anterior esquerra.
M'han de fer una angioplàstia ara mateix o em moriré.
Senyor, cal que es calmi un moment.
Senyor... Què? Senyor... Infermera!
Ajudeu-me.
No perdeu temps.
Tinc una obstrucció de l'artèria descendent anterior esquerra.
- M'heu de fer una angio... - A veure l'ECG.
No perdeu temps, feu el que dic.
Va molt bé.
Doncs sembla que... Sí, tenia raó.
Ja ho sé. Sempre tinc raó.
Ai, mare.
Hora de la mort, 19:58.
L'Arthur va crear el nou model farmacèutic
i va fer guanyar milions a la família, però el seu nebot Richard
va deixar anar la bèstia...
Per aquí, Dr. Sackler.
...i en va fer milers de milions.
Faltaven deu anys, però...
crec que el traspàs del ceptre de l'Arthur al Richard
va ser el principi de l'OxyContin.
I, ara que l'Arthur no hi era,
el Richard tenia un pla.
Però primer li mancava un ingredient clau
i el seu únic inconvenient era una enorme família disfuncional.
NOVA YORK
- De què serveix parlar-ne? - Trigarem molta estona?
- Stanley, explica'ns què passa. - Deixem-lo parlar!
Ho intentem! Collons, Stanley, què hi ha?
Sembla que l'Arthur va anar hipotecant moltes obres d'art i diners.
"Hipotecant"? Què vols dir amb això?
Que deu diners. I no només diners: art.
Hi ha deutes considerables amb Harvard, el Met, l'Smithsonian, Colúmbia...
I qui pagarà, per això?
L'Arthur tenia moltes empreses i va posar-ne moltes al vostre nom.
- Quines empreses? - A veure...
Douglas McAdams, Medical Tribune International,
Napp Pharmaceuticals, MD publications...
- Tu sabi... - Primera notícia.
...Medimetriks, Purdue Frederick MRS, IMS, MSCDC.
No en conec cap.
Estan al vostre nom.
Jo me'n desfaria per pagar els deutes, perquè ja he dit que són considerables.
- Stanley, el pare estava arruïnat? - No. Bé, potser.
- Quedeu-vos amb Purdue. - Molt mala idea.
Ho repartiran tot fins que en quedin bocins? No.
Doneu-los tot a canvi de Purdue.
Purdue té un sol fàrmac de valor: l'MS Contin.
És només per a malalts terminals de càncer.
- Quan s'acabi la patent, estem fotuts. - Ja esteu fotuts ara.
Purdue és una empresa de debò que vau comprar amb l'Arthur.
Com a mínim fa alguna cosa. Aquesta gent no ho entén.
No ha fet res a la vida si no és fer-la petar.
No! No podem...!
- Que s'atipin a canapès. Fem alguna cosa. - Mai has comercialitzat un fàrmac, fill.
Es triga una dècada i no tenim res a punt.
- Res a fer. - Sabem de dolor.
D'això, no hi ha dubte.
Hem desenvolupat l'MS Contin, entenem de dolor.
Jo entenc de dolor.
El comportament humà es redueix a dues coses:
fugir del dolor i buscar el plaer.
És un cicle.
Fugir del dolor, buscar el plaer.
Dolor, plaer. Dolor, plaer.
Un cop i un altre.
És el cicle de la nostra existència.
És l'essència del que és ser humà, estar viu.
Si ens col·loquem allà, entre el dolor i el plaer...
Si aconseguim tenir la clau per a tota la gent que fuig del dolor,
haurem canviat el món.
Acabem el que va començar l'Arthur.
I no us tornareu a preocupar pels diners mai més.
- Sí, vinga. - Sí.
Purdue desenvoluparia un dels analgèsics més potents de la història
i ens diria que és totalment segur.
A més de diners, què motivava Sackler?
Napoleó era baixet i va conquerir Europa.
A Batman, van matar-li els pares. Es refereix a això?
Sí.
A la universitat, volia crear una pastilla que provoqués un orgasme.
Passava les vacances a Tailàndia.
Li encantaven els espàrrecs i se me'n fot la motivació.
Tant és, perquè ho va fer.
Saber-ne els motius no el faria sentir-se millor, cregui'm.
I a vostè, senyora Flowers?
Què la va motivar?
L'únic que tenia: feina.
Res més? Només feina?
Només feina.
ROANOKE, VIRGÍNIA
ENVIAT DES D'UNA PRESÓ ESTATAL
Sí!
EL PADRÍ DEL GO GO
COMPTABILITAT
Coi! Vinga.
Merda.
Merda...
Línia d'ajuda de Tomb Raider. Aquesta trucada costa...
- Soc l'Edie. - Hola, Edie. Com va?
Porto dos minuts al nivell 14.
Soc a Atlantis, a la fossa, i no sé com passar.
Ja m'he mort setze cops.
Hola?
Has de travessar l'espai dues vegades.
- Primer desactiva les trampes. - Espera.
- Després has de sortir de la... - Ja està.
Molt bé. Gira a l'esquerra, escala el bloc més alt i salta...
Hi ha un dragó a la tercera columna.
- Gràcies. - Un plaer, Edie.
- Et puc ajudar en res més? - No.
Gràcies, bona nit.
O bon dia, segons on siguis.
Soc una buròcrata.
La burocràcia ens manté com a societat.
La manté organitzada, funcional, en moviment.
No hi ha civilització sense burocràcia.
Els fulls de càlcul eviten que el món se'n vagi en orris. I...
era bona treballant.
Al Chuck tant se li'n dona...
Vull còpies de dos anys de factures.
Verd, despeses justificades.
Hauria de saber res més?
Groc, despeses fraudulentes que detectava.
I el vermell. Vermell, quan em mentien.
- No. - Segur?
Li ho prometo.
Al Chuck tant se...
Quan treia el vermell, començava a passar-m'ho bé.
El 1998, poca gent havia sentit a parlar de l'OxyContin.
Els que sí, tampoc sabien què feia.
I aquesta era la idea.
Era essencial per al pla del Richard.
Ara que els Sackler tenien Purdue,
necessitaven un fàrmac per vendre.
Un supervendes.
I el Richard ho apostava tot al dolor.
Molt bé, bonic.
Som-hi, bonic.
Ai que ets bonic!
Un nano molt bonic. Preparat?
Preparat per fer una bona massa amb mi? Per fer diners, Unchie?
T'estimo moltíssim.
Així, molt bé. Som-hi, nano.
- Bon dia. - Bon dia.
Vinga, nano. Que n'ets, de bonic! Molt.
Vinga, et porto en braços.
Però no començava de zero.
Purdue portava quinze anys produint i venent
un analgèsic a base de morfina anomenat MS Contin.
L'OxyContin només necessitava un retoc a la recepta.
L'MS Contin té dos elements.
Hi ha el Contin, és clar,
el nostre revestiment que es dissol lentament al tub digestiu
i que permet la dosificació retardada del producte.
Després hi ha el centre de xocolata,
el sulfat de morfina.
- D'aquí "MS"... - I, en desenvolupar l'MS Contin,
hi havia plans de fer-ne una segona generació?
- No. - Per què no?
Perquè la morfina funciona bé, s'entén bé.
Per això l'FDA ens va donar l'aprovació fàcilment.
La morfina no és l'únic opiaci que funciona bé.
És l'únic opiaci que la gent relaciona amb la mort.
No sé...
Vull fer un analgèsic que la gent associï
amb un augment de benestar a la vida.
Fem una cosa nova.
Pots fer-ho, això?
Així va néixer una mala idea.
- És clar. - Doncs fes-ho.
Van agafar una classe d'heroïna amb un revestiment retardant
i la van canviar per una molt més forta.
M'agrada.
És una mica perillós.
Ves amb compte.
Però m'agrada.
Molt bé.
Diré una paraula
i responen el que els passi pel cap.
Pot començar qui vulgui, som-hi.
Codeïna.
Dentista.
Xarop per a la tos.
Queixal del seny.
Per dormir.
- Febre. - Gràcies.
Què em diuen de la morfina?
Mort.
Càncer.
Addictes.
Dolor fort.
Molt bé, ara diguin-me amb quines paraules associen l'oxicodona.
És el mateix que el Percocet?
"Oxi-" vol dir "dels pulmons", oi?
Com l'oxigen?
Ei, calma!
Passa alguna cosa?
Ho veieu? A tots els sona la morfina,
però l'oxicodona és un full en blanc.
No l'associen amb res. Podem fer-ne el que vulguem.
¿Vols agafar una droga el doble de potent que la morfina
i donar-se-la a tothom?
Sí, això és el que vull.
Generarà molta addicció.
Amb la supervisió mèdica adequada del pacient,
són fàrmacs totalment segurs.
Si m'ho permeteu, no és del tot cert.
- Amb l'MS Contin vam veure casos de... - Sí, d'acord.
¿Agafarem una droga potentíssima
i la posarem en mans de, potencialment, milions de nous consumidors?
Sí, això mateix.
Sota supervisió mèdica.
I amb l'aprovació total de l'FDA.
Mireu.
Mireu això.
Ara els metges recepten morfina aquí
perquè la morfina vol dir mort.
Amb l'oxicodona, els nous nostres pacients són aquí.
En aquell moment,
crec que tot això s'hauria pogut aturar.
Si el Raymond, el Mortimer o qui fos hagués dit que no,
ara no n'estaríem parlant i molta gent soparia amb la família.
Sé que això espanta i esteu preocupats.
Aquesta història és una tragèdia.
Farem que molta gent recuperi la seva vida.
Traurem moltíssim dolor.
Quin nom li posem?
OxyContin.
El fàrmac que necessitaves.
La droga de disseny del Richard.
Què us sembla?
Havia nascut l'OxyContin.
Era la gran idea del Richard:
un fàrmac al que no et podies negar.
I era només la meitat del pla, ni tan sols la meitat dolenta.
Aquí va entrar la influència de l'oncle Arthur.
Era un venedor.
Sabia que un producte era bo si el missatge que l'acompanyava era bo.
Richard sabia molt bé quin era el missatge
i, més important encara, com transmetre'l.
Va muntar un equip de vendes per fer córrer la veu sobre l'OxyContin.
Van contractar gent guapa sortida de la universitat
que sabia parlar amb els metges
i els van programar com van voler.
Temperatura, ritme cardíac, freqüència respiratòria i tensió arterial.
Es coneixen com a signes vitals. Sabeu què no ho és, un signe vital?
El dolor.
El dolor és l'últim que un professional mèdic considera
quan et tracta.
O a la teva àvia.
O al teu xicot.
- Hola, Frank. - Shannon.
S'interpreta el dolor com a símptoma d'una lesió o d'una malaltia,
no com res que es pugui tractar.
Què? Et quedaràs assegut menjant cereals tot el dia?
Arregla el cotxe.
- Quan acabi. - Quan acabis?
Van tres bols de cereals, hòstia!
- Les rodes no fugiran. - Ets un degenerat.
Taparàs les canonades amb els coi de cereals.
Quin fàstic!
- Estic jugant. - Ja no. Te l'apago. Ara surt, va.
Els metges no respecten el dolor.
BRITT HUFFORD CAP REGIONAL DE VENDES
Perquè no l'entenen.
Quan es triga a acabar Medicina? Set anys?
Sabeu quanta formació directa en dolor reben els estudiants?
Quaranta-vuit minuts.
Els pacients no han d'adaptar-se per viure amb el dolor.
Els metges han d'adaptar-ne el tractament.
Ja no cal que tolerem el dolor.
Podem superar-lo.
- Hola. - Aquí tens.
Em dic Shannon.
Gràcies.
Tenim com superar-lo.
Tenim una resposta.
OxyContin.
Aquesta és la resposta.
Si encaixeu amb el que busquem,
ens acompanyareu en la creuada per ajudar els nord-americans amb dolor.
A Purdue, ens hem passat anys desenvolupant l'OxyContin.
Un tractament efectiu, durador i segur contra el dolor
aplicable a un ampli espectre de pacients.
Però haureu de fer més que vendre el tractament.
Haureu de convèncer els metges que es prenguin seriosament el dolor.
No ho dubteu.
Sereu part d'una revolució,
una transformació vital preciosa, meravellosa, gloriosa.
Repetiu amb mi:
- "Preciosa". - Preciosa.
- "Meravellosa". - Meravellosa.
- "Gloriosa". - Gloriosa.
- "Revolució". - Revolució.
- I "transformació vital". - Transformació vital.
Un altre cop!
- "Preciosa". - Preciosa.
- "Meravellosa". - Meravellosa.
- "Gloriosa". - Gloriosa.
- "Revolució". - Revolució.
- I "transformació vital". - Transformació vital.
Has pres la decisió correcta en venir. Ho saps, oi?
- És clar. - Estàs engrescada?
Molt.
Has estat molt bé.
- Gràcies. - No, de debò.
Puc fer-te una pregunta?
Volia saber quan començaré a cobrar.
Què necessites?
Saber quan em pagaran.
No tens ni cinc i no tens on viure.
Vine a casa meva.
Altres noies ho han fet mentre s'organitzaven la vida.
Et farem guanyar calés i ja trobaràs alguna cosa.
Va, tinc una habitació extra.
- De debò? - De debò?
- Gràcies. - De res.
- Digues-me una cosa. - Sí?
Tens EM, escoliosi o alguna cosa així?
- No. - Molt bé. Llavors alça el cap.
No caminis així.
Et mereixes ser aquí.
Deon Dyer se'n surt i posa els Tar Heels al capdavant...
Hòstia.
Merda.
Hòstia puta.
Lil, et necessito. Pots venir un moment?
Tinc una sorpresa.
Sí, ha passat això.
Una pixada important.
- Hòstia, és que... - Què has fet?
M'he vessat una ampolla de pixum per sobre.
Mare meva. Molt bé.
- Moltíssim. - Pertot.
- Molt maco, sí. - Gràcies.
- Puc ajudar en alguna cosa? - Em portes...
Ty, vine un moment.
- Mira el que he fet. - No, no cal.
Em portes unes tovalloles? Pots aixecar el cul?
Ara he canviat la Kaylee. Quin moment.
- Quina vergonya. - Quin fàstic.
Us estic sentint enrotllant-vos i hi ha pixum pel mig, així que, no sé...
Millor queda't a l'habitació.
Em fas un massatge sexy amb l'esponja?
Això és ben bé...
No passa res.
D'acord?
- Mira'm. - Em pixo de riure.
Ja ho sé. Et posaràs bé.
La millor vista d'Ohio.
La teva habitació.
Ets a casa teva.
Aquests calaixos són tots per a tu.
- Perfecte. - T'agrada el porpra?
M'encanta.
El lavabo el compartim.
El vàter, la dutxa de vapor.
La banyera és increïble.
Hi ha oli de bany de rosa marroquina, fes-lo servir.
Aquesta és la sala d'estar, és clar, i allà dalt hi ha una terrassa privada
amb un jacuzzi brutal.
Tens cotxe?
Sí, el de la meva mare, però l'estic fent servir.
T'aconseguiré la targeta del garatge.
- Portes calés a sobre? - No gaires.
Te'n donaré.
Avui és un dia important.
Sí.
Celebrem-ho.
- T'agrada el xampany? - Sí.
Salut.
Gràcies.
Per la teva nova vida, Shannon Shaeffer.
No n'havies begut mai, oi?
Té.
Escolta, vull donar-te les gràcies per aquesta oportunitat...
Hem d'arreglar això. Sembles un poni de fèria.
I canviar-te el vestuari.
Olora.
- De veritat? - Sí, olora.
És pell importada d'Itàlia.
De què fa olor?
- De pell importada d'Itàlia? - No.
Fa olor de diners.
Torna a olorar.
Fa bona olor.
Tens unes cames fantàstiques.
Tens una figura preciosa.
- No ho sé pas. - Estàs per sucar-hi pa.
CONSULTA MÈDICA DR. HARTMAN
- Passeu. Lily, Glen. - Gràcies per rebre'ns tan aviat.
És sempre un plaer veure-us.
Què? Com va, campió?
No molt bé.
Doncs no ho sembla.
- T'està costant? - Per dir-ho així.
A veure, mira aquest gràfic.
En una escala de l'u al deu, on situaries el teu dolor?
- Diria que cinc o si... - No, al nou.
Se sent fatal i no pot dormir,
així que jo tampoc dormo.
- I... - No dormo.
Sí, el que em va donar ja no em fa efecte.
No? Et vaig donar Vicodin, que és el més habitual.
Però vull que provis una cosa nova.
Se'n diu OxyContin.
És semblant al Vicodin,
però l'efecte dura dotze hores seguides.
- Estaria bé. - D'acord? Llavors...
en prendràs un al matí
i un abans d'anar a dormir,
així no et despertaràs de matinada cridant de dolor.
- I podré dormir? - Perfectament.
- Tots dormirem. - Dormireu millor que mai.
- És segur? - Tant com qualsevol opioide.
El millor és que no cal prendre'n tant.
- Molt bé. - Entesos?
- El provarem. - Confio en vostè.
Marxa i ves a dormir. A dormir millor.
Ah, Glen.
T'aviso: hi ha un possible efecte secundari.
- Quin? - Der restrenyiment!
Ja?
- Molt bé. - Va, a dormir.
- Gràcies. - Sobreviurem.
Vinga. Restrenyiment.
ATENCIÓ: PORTA AUTOMÀTICA
Vinc a parlar amb el Dr. Coyle.
- Qui és, vostè? - L'Edie Flowers.
Merda!
La molt cabrona.
Vaig preguntar si havia de saber res més i em va dir que no, oi?
- Sí, exacte. - No m'està dient la veritat, Dr. Coyle.
Li ho he explicat tot.
Ha receptat un fàrmac nou del que no he sentit a parlar mai
1098 vegades en sis mesos.
Són més receptes que pacients i gairebé el 5 % del comtat de Carroll.
Sabem que els pacients no existeixen
i que està duent a terme una estafa ben idiota que no arribarà enlloc.
Molt bé. Li vaig donar una oportunitat.
Ara farà mal.
A veure, esperi un moment.
Dr. Coyle, què me'n pot dir, de l'OxyContin?
El que Purdue va fer, el que el Richard Sackler va fer,
abusar de la confiança metge-pacient...
vendre esperança a la gent més vulnerable és un altre nivell de maldat.
I el Richard Sackler va combinar les dues substàncies més addictives:
l'avarícia i l'opi.
Quan te n'adones...
el teu cervell ja no se'n recupera mai.
I no tornes a veure el món igual.
Subtítols: Adán Cassan