Aquesta sèrie es basa en fets reals.
Alguns personatges, noms, situacions, llocs i diàlegs
s'han ficcionalitzat per a efectes dramàtics.
Però el que no és ficció és la mort del meu fill Patrick.
Va morir als 24 anys...
després de prendre una sola pastilla d'OxyContin.
Heu de saber que el temps no cura totes les ferides.
El dol no és un procés.
És un pes al cor i a l'ànima que dura tota la vida.
Sobredosi.
Li hem donat metadona,
però d'aquí a unes quatre hores anirem reduint-ne la dosi
i patirà la síndrome d'abstinència.
- Què sentirà? - Nàusees, suors, tremolors...
Hi estarem a sobre.
Li va passar ahir a la nit quan va perdre les pastilles.
- OxyContin, oi? En quina dosi? - Oxy, sí.
Són dos, tres... potser més.
És una dosi molt alta.
- Si ho deixés... - És inconscient.
Vinga, no ens deixis!
Farem venir l'equip de desintoxicació.
Desintoxicació?
Crec que no entén que li ho ha donat el metge.
Això pot prendre el control, vingui del metge o no.
- I n'ha doblat la dosi. - Ha estat un accident.
No és un addicte.
- Pot dir-ho com vulgui... - No, perdoni.
El Dr. Hartman va dir que només era addictiu en...
un 1 % de la gent.
Doncs tinc les urgències plenes amb aquest 1 %.
- Podem parlar amb el Dr. Hartman? - El vaig a buscar.
No és gens nou que el govern
deixi que ens venguin productes que ens fan mal.
Manipular el procés és un art.
Arthur Sackler no va inventar la pràctica, però la va transformar en una ciència.
Has escrit una merda d'història. No li agrada.
Ho sé.
Saps què vol dir?
"DICE".
- Sí? - Seguríssim.
"DICE" el carallot.
"DICE".
No sé en què ens ajudarà estudiar mots absurds.
Quan la CIA vol que algú cedeixi, ataquen un d'aquests quatre punts.
D-I-C-E. D: "diners".
Quants en vol?
I: "ideologia". En què creu?
C: "coerció". Què l'espanta? I, per últim, E: "ego"...
Què el fa sentir molt important?
Curtis Wright és el funcionari de control mèdic
que s'interposa entre l'OxyContin i el país.
Entre el patiment i la salvació.
Doncs ens centrarem en el Curtis Wright.
En concret, en el seu ego.
No sé bé què va passar...
Curtis Wright?
...però va haver-hi molt contacte entre Wright...
Firmi aquí.
...i Purdue.
Hi ha consideracions ètiques, és clar.
Sí, i són més que consideracions.
Hem de documentar cada interacció, Howard.
Fem que tot quedi claríssim.
- Un contacte anormal. - Sí.
- Mai he vist res semblant. - El que el Wright vol
és, sobretot, sentir que el necessiten.
Aquest cop té sort: és així.
Dr. Wright?
Sí.
- Em sent? - Sí.
La connexió li va bé?
Per mi, hi hauria hagut prou amb una trucada,
però això és al·lucinant.
I ara, Dr. Wright!
Volem que tot vagi sobre rodes amb el procés
i que conegui a tot l'equip que hi treballa.
D'acord, molt bé.
Voldríem repassar amb calma alguns detalls.
Li sembla bé, Dr. Wright?
- Sí, és clar. - Sí?
El primer que vull es...
- Que li digueu bon dia al Dr. Wright. - Bon dia, Dr. Wright!
No sabia que hi hauria tanta gent.
No s'infravalori, Dr. Wright.
Vostè és un dels experts més importants. Aquí tothom pot aprendre de vostè.
Sé que és un home ocupat, així que anem al gra, li sembla bé?
Molt bé, endavant.
Purdue volia una cosa del Curtis Wright:
que aprovés un llenguatge que els permetés dir,
amb el segell del govern dels EUA,
que l'OxyContin era l'opioide més segur del mercat.
Si ho aconseguien, haurien guanyat.
El Curtis, però, no els hi posava fàcil perquè era un científic,
i allà hi mancava ciència.
Ho tornaré a dir.
NO APROVAT
Era l'únic paio que feia la feina, així que...
havien de treballar-se'n l'ego.
No tenia amics que no fossin...
Purdue va fer que Wright compartís article amb el Dr. Robert Kaiko,
cap d'R+D i investigació clínica del Richard Sackler.
...com un soldat...
El Curtis es deu haver sentit especial.
Era un altre nivell. Portava un Uzi.
És perquè et brolli diarrea com...
A tota potència.
A potència màxima, oi?
Això és bo: "Una molècula és la part invisible més petita
de substància química pura que té propietats químiques úniques.
Aquí rau el seu potencial."
Unch, que m'escoltes?
El Curtis Wright no va cedir ni després de publicar l'article.
Ego.
NO APROVADA
- Coi de... - Si us plau.
- Para i respira. - Diu...
- Sí, respirem. - Diu...
Diu que ho farem rutllar.
L'ego no funcionava. Van recórrer al pla B.
NO APROVADA
Bu!
- Howard? - Ei, Curtis.
- Com és que surts aquí? - Què tens per dinar? Bona pinta!
Estàvem preguntant-nos... Pensant.
Seria més eficient i productiu
si ens trobéssim tots en persona.
Així ho acabem de resoldre i matem el tema.
- Matem el tema? - Ja m'entens.
El matem.
Sí, imagino que sí.
Volem tenir una relació més informal amb tu.
Et semblaria bé?
El Curtis va acceptar una relació més informal.
Purdue va reservar tres dies a una habitació d'hotel
entre Washington i Norwalk, Connecticut.
Què va passar a aquella habitació?
Això no ho sap ningú.
Després, Wright va aprovar el llenguatge que necessitaven.
APROVADA FDA
El màrqueting de l'OxyContin es basava en les paraules
del document aprovat per l'FDA.
Me'l sé de memòria, escoltin.
"L'absorció retardada que atorguen els comprimits d'OxyContin
es creu que redueix el consum abusiu de la substància."
Això vol dir que, oficialment, l'FDA va dir
que es creu que l'OxyContin era més segur que res semblant.
Tot rau en dues paraules: "es creu".
ES CREU
Es creu.
Analitzem-ho un moment.
Qui s'ho creu, això?
És l'únic cop que s'ha escrit això en un document així.
Absurditat homicida.
No es pot demostrar que va passar res il·legal, però sé dues coses:
el Curtis Wright va deixar l'FDA un any després d'aprovar l'OxyContin
i va acabar treballant per a Purdue.
- Ha d'estar de conya. - No.
Ara el Richard Sackler era imparable.
I va fer el que faria qualsevol amb seny.
Organitzar-se una festa.
Fa algunes setmanes,
tota la Costa Oest estava coberta de neu.
La tempesta del segle, en deien.
Gràcies per venir. Mira.
Avui he arribat tard perquè era dalt de tot de l'Himàlaia.
En ple Tibet, a la falda de l'Annapurna,
una de les muntanyes més remotes de l'Himàlaia.
A un monestir habitat per...
Pel Savi.
Quin exitàs.
- Gràcies. - De res.
Cal la tuba, però?
"Oh, Savi!", vaig declamar.
"Què vol dir tota aquesta neu?"
"Aquesta neu."
"Allà on no hauria d'haver-hi neu."
El fum de l'encens era dens,
l'atmosfera tòrrida era elèctrica i el Savi va cloure els ulls
i, en trànsit, va preguntar: "¿Ets un poeta
o ets el líder de l'equip de vendes més gran de la Terra?"
Sí!
Mai havien demanat tant per aprovar un analgèsic.
L'FDA el va aprovar en onze mesos i catorze dies.
No ha passat sense més ni més.
És per un treball en equip inigualable
de l'equip de productes i el de l'FDA.
La tempesta de neu del segle no és trivial en això.
El llançament de l'OxyContin comportarà una altra tempesta de neu,
una de receptes que enterrarà la competència.
Aquesta tempesta de neu serà tan forta, tan densa i tan blanca
que no arribareu a veure la bandera blanca de la seva rendició.
Vinga!
Vinga, sortiu a vendre!
- Sí! - A vendre!
A vendre!
OxyContin!
L'OxyContin és un dels nous fàrmacs estrella del país.
El fàrmac que creix més en vendes.
L'OxyContin, o "Oxy", com en diuen, és la nova revolució.
Els metges diuen que alleuja com res ho feia fins ara
amb pacients greus amb dolor agut.
Fàrmac ideal per a la gent amb dolor,
actualment és el narcòtic més receptat del país.
Com que s'allibera lentament,
té un efecte controlat durant hores.
Pel recobriment, la substància s'allibera gradualment.
En dotze hores...
L'OxyContin ha portat Purdue, una farmacèutica humil,
a liderar el sector.
T'odio, Mortimer.
Felicitats, senyor.
Ben fet, senyor.
Felicitacions!
Molt bé.
Per fi.
Som a casa.
Vols descansar mentre et preparo alguna cosa?
- Ty, m'ajudaràs amb això? - Un moment.
- Para de... - Pots parar?
- Què coi? - Aparta!
Podeu venir amb mi un moment? Si us plau.
- El llum? Ara l'encenc. - Gràcies.
Ty, pots treure-li la tapa a això?
S'ha acabat. Res s'interposarà en aquesta família.
S'ha acabat.
- Fiques això al vàter? - Sí.
Fet.
Vine.
- El metge ha dit que baixessis la dosi. - Però ell no em coneix, oi?
Vine.
Una abraçada. S'ha acabat.
Però Purdue estava començant.
Els metges que no receptin OxyContin
cauen en males pràctiques inhumanes, retrògrades i antiquades.
Van omplir totes les sales de reunions dels Holiday Inn de vuit estats.
L'OxyContin beneficia els pacients.
Només quan a ells els vagi bé vosaltres estareu bé.
- Cinc passos. - És fantàstica.
- Primer pas: admet el teu problema. - Quant li pagaran?
- 5.500 per avui. - Problema?
- "No venc prou." - No para mai.
- Prou clar, oi? - Són molts diners.
Segon pas: demana perdó als pacients
- a qui no havies receptat OxyContin. - S'ho val.
- Guanyo moltes primes per ella. - Tercer pas: admetre una força superior.
- L'adoro, hòstia. - Així arribareu a l'èxit i a la saviesa.
Sabeu quina és aquesta força superior? Jo.
Tens un boli?
Britt, et puc fer una pregunta?
- Quant... - Ei, Britt.
- Quant vas guanyar? - La prima va ser de 42.000.
De veritat?
- Jo en vaig guanyar 6.500. - Ho sé.
I...?
Qui? La Jen?
- 27.000. I, Phil? - Hola.
- Quina prima vas guanyar? - Trenta-dos.
Mil?
- Hola, Britt. - Soc...
Soc pèssima en aquesta feina?
No, és un procés i estàs creixent. Porta el seu temps.
Perdona, treballes aquí o no fas res?
- Treballo aquí, què vols? - Que endrecis això.
Ostres, has estat genial. M'ha encantat la xerrada.
- Ets bufona. Quants anys tens? - Cafè?
- Ei, com va? - Ei.
No entenc què faig malament.
Tots els meus metges estan receptant.
És el que haurien de fer tots.
La prima no la determinen les receptes,
sinó els mil·ligrams.
T'adoro, hòstia!
Ens veiem a Pittsburgh.
- Dr. T! Quant de temps. - M'alegro de veure't. Feia molt.
La Shannon, la nova adquisició.
- Shannon Shaeffer. - Un plaer.
El plaer és meu.
Segur que farem moltes coses plegats.
- Tant de bo. Passi-ho bé. - Gràcies, tingues un bon dia.
- Vostè també. - Quin desastre!
Que els metges afinin una mica i guanyaràs calés.
Fes que els teus apugin les dosis.
- Per què ho haurien de fer? - Un barret.
Parli'n amb aquest coixinet, recepti'ns més.
Hauríem de cobrar més si venem més pastilles.
És pels marges.
L'oxicodona és un genèric i ja tenen les càpsules retardants de l'MS Contin.
No paguen res per fabricar l'OxyContin, però cobren l'assegurança per mil·ligram.
- El doble per un 40 que per un 20. - Meravella.
I el doble per un 80. Com més dosi, més guanyen.
Com més guanyen, més guanyem. Vols guanyar calés?
Ei, Britt!
Kansas City!
- La Shannon, la nova adquisició. - Hola, Shannon Shaeffer.
- Encantada. - Igualment.
El fàrmac per començar i quedar-s'hi. En vendreu més i més i més, hòstia!
Té tres motos a Kansas City? Com és que no hi és, ara?
- El que es queda a Kansas City... - Exacte.
- Perdó. - No passa res.
No els correspon als metges decidir la dosi?
Sí, i a qui escolten els metges?
A mi.
- Fantàstic. - Vols vendre, hòstia?
Vols guanyar calés?
Deixa de seguir-me i fes que algun metge et faci cas.
Calés, hòstia! Putos calés! Ven! Guanya!
Ja ha sentit els casos d'èxit.
No vol ser-ne responsable?
L'OxyContin és per començar i quedar-s'hi.
Ho has escrit tu, això?
No, el Richard Sackler.
- Ah. - Quedar-s'hi implica apujar-ne la dosi.
Ara vostè està aquí i jo miro de fer-lo arribar...
aquí.
Com més receptes, més ajudes, Tim.
- Ja em parles de tu? - Per què no?
- M'ho pensaré. - Vols pensar-ho mentre dinem?
- Mentre dinem quan? - Ara.
Creus que com a metge ets immillorable?
Què vols dir? Tu ets immillorable com a visitadora?
Ho intento.
D'acord.
- Gràcies. - Tinguin. Gràcies.
És que t'estic ensenyant una forma de ser millor en la teva feina i...
no hi sembles molt receptiu.
- Ser millor per receptar més opioides? - Sí.
Tenim conceptes diferents de "millor".
Fas moltes coses força antiquades.
Au, ara em dius vell?
No, però...
diguem que una mica antic.
- Com més receptes, més ajudes, oi? - Sí
Doncs no és sempre així i un de nosaltres va estudiar Medicina.
Això és veritat.
El que dic és que, al final, tens un negoci
i que hi ha marge per molts més diners.
- Sí, per a tu. - No.
Per als dos.
Quina bona època per al Richard Sackler!
Les vendes augmentaven, els diners volaven
i, pel que a la llei respecta, eren fora de cap anomalia.
Jo finalment tenia un cap nou.
Un fiscal de Virgínia anomenat John Brownlee.
Al començament, la seva letalitat com a fiscal no em va resultar òbvia.
Una estafa amb cadires de rodes a Blacksburg.
Molt interessant. I la curiositat?
Ostres... Tinc hipermobilitat al colze esquerre.
Òndia. Només a l'esquerre?
Qui ho diria?
Semblava força bon paio,
però també semblava tou com una llesca de pa de motlle.
I tu qui ets?
- L'Ed Bukowski. - Hola.
Porto un cas de mala praxi en quimioteràpia a Roanoke.
- Molt bé. Curiositat? - Canto a sota de l'aigua.
Aquesta és bona.
Tu com et dius?
Edie Flowers.
Curiositat?
Era el meu moment.
- No en tinc cap. - Tothom té alguna curiositat.
Jo no.
Molt bé.
Volia fer-li bona impressió
i explicar-li bé en què estava treballant.
- I en què treballes ara? - OxyContin.
- Oxiquè? - Un narcòtic de categoria 2.
S'està receptant en massa.
Encara no sé com és de gran el tema, però ja és molt popular.
He vist un intent de robatori a una farmàcia.
Va veure un robatori. El va denunciar a la policia?
No, senyor. Vull seguir el cas i arribar fins al final...
Un robatori es denuncia a la policia, oi? Hem de seguir els canals adequats.
El que m'estava dient era:
"L'FDA no hi veu cap problema, però tu sí."
Llavors vaig entendre que em calia una altra perspectiva.
Com pot ser que res receptat legalment mati tanta gent?
Devia haver-hi algun delicte, però no trobava quin.
La llista de metges i pacients
amb receptes d'OxyContin.
- Oxiquè? - Un narcòtic de categoria 2.
- S'està receptant en massa. - Si hi van amb dolor, els hi recepten.
Ha arribat mort aquest matí al Johnson Memorial.
Vint-i-set anys.
- Quina pena, aquests nanos. - Sap com en sento?
Ja ha vist un cadàver abans, oi?
Molt bé, ja ho tenim.
Trobem tota mena de casos, com mal d'esquena,
de maluc, de genoll, tot.
Segur que això no ho ha vist mai.
Això.
Què tinc davant?
Un, dos, tres, quatre, cinc...
Ah, sis. Això no és res.
El d'ahir en tenia onze.
- Oxiquè? - La funerària Frost en té el rècord.
Divuit o una cosa així.
Tothom té alguna curiositat.
Puc?
Puc endur-me'l?
- És clar. - Gràcies.
És de 60 mil·ligrams.
Sí.
Oxiquè?
Te'n porto dos més, Tina.
POLICIA - NO PASSAR
I això? Són més casos iguals?
Sí.
Un, un altre, un altre...
Déu meu.
- OxyContin. - Oxiquè?
- Perdoni, xèrif? - Digui.
Soc l'Edie Flowers, investigo per a la Fiscalia de Roanoke.
- Té un moment? - Sí. Què puc fer per vostè?
Pot explicar-me el que sàpiga sobre l'OxyContin?
Li agraden les pel·lícules de terror?
CAP DE VENDES
DR. TIM COOPER CLÍNICA MÈDICA - CURES INTENSIVES
- Sí. - Gràcies.
Escolta, ets guapíssima.
Ei.
Ei, et trobes bé?
Ei! Estàs bé?
- I la teva amiga? No passa res. - Engega!
- Tu estàs bé? No l'engeguis. - Merda.
- Ei!
Digues-li a la teva amiga. Perdona!
Què feu? Pareu!
Hem de parlar.
Ei.
- Britt. - Què passa?
He vist una pacient adolescent del Dr. Cooper a l'aparcament.
Entra a la consulta tota coixa amb crosses
i surt corrents amb les crosses penjant.
La molt cabrona fa teatre.
Surt amb la recepta, puja al cotxe amb una amiga de quinze anys,
fan pols la pastilla, l'esnifen i queden inconscients.
Jo ho veig i em penso que estan mortes.
M'apropo a veure-les i només estaven...
Estaven col·locadíssimes, però engeguen el cotxe igualment.
Arrenquen, arriben dos cotxes i xoquen.
- Tot davant dels meus ulls. - Òndia!
Dues drogoaddictes fotent-se drogues. Que fort.
- Molt bèstia. Les han tret del Cooper. - I? Són drogoaddictes.
N'hi havia abans de l'OxyContin i en seguirà havent-hi més endavant.
- La consulta era plena. - Sí, fas la teva feina. Felicitats.
Però hi havia gent que no semblava necessitar OxyContin.
- Ho he escrit a les notes. - Què?
Ho has escrit?
- Sí. - Ja les has enviat?
No. Per què?
Has fet bé a dir-m'ho. Dona'm les notes.
- Segura? - Sí, ja me n'ocupo.
- No n'hi ha per a tant. - D'acord.
Gràcies. Tranquil·la.
La teva feina és vendre. Sempre n'hi haurà, d'addictes.
- Molt bèstia. - Estic orgullosa de tu, Shan!
Vas molt bé!
La genialitat d'això d'"es creu" és que no s'ha de demostrar res.
En realitat, rarament n'hi havia prou amb llençar l'Oxy pel vàter.
- Ty, què has dit? - No he dit res.
- Pots parar? - Para tu de...
Som-hi.
Què?
Vinga, tornaré d'aquí a quatre o cinc hores.
- Molt bé. - Adeu.
Ei, el meu petó!
Ara he de suplicar perquè me'l facis?
- Adeu. - Fins després. T'estimo.
CONSULTA MÈDICA
Glen, has d'anar més amb compte.
Tothom està fent-ne un gra massa, doctor.
Sé què va passar.
Vaig llevar-me, vaig prendre la pastilla normalment,
vam esmorzar tard,
els nens trigaven a pujar al cotxe,
i en aquell moment em va passar.
- Estava menjant... - Ja ho veig.
- Com vas amb el dolor? - No sé...
Diria que un nou o nou i mig.
És cada cop pitjor i no marxa.
No puc romandre quiet conduint més d'un minut.
- M'he de moure tota l'es... - T'entenc.
- El dolor em puja per l'esquena... - T'entenc.
Has de ser llest.
Diuen que hi ha gent que rebenta els comprimits per esnifar-los.
- Això pot enganxar. - Ja ho sé.
- Estic bé. - D'acord.
Però no volem cap accident més, oi?
Només 40?
- Quaranta. - Gràcies.
- Records a la Lily. - Compti-hi.
- Digui? - Senyora Shaeffer?
Deborah Marlowe, de part del Howard Udell. Vol que el vagi a veure a Connecticut.
Diu que el senyor Udell vol veure'm?
Sí, ens ocuparem del vol i de venir-la a buscar.
- No haurà de fer res. - Molt bé.
Està tot...?
Cagondena!
Hola?
Hòstia.
- NO EM DESTROSSEU LES MUNTANYES. - DÉU
Què vols dir-me?
L'has fet canviar d'idea.
- És la meva feina. - Quant et paguen, per això?
- No és cosa seva. - Perdoni?
Quan venies al carrer, si algú et volia comprar...
No en vull parlar, d'això.
Ho sabies. Sabies que allò que venies mataria algú.
De què coi va? Quant creu que guanyo?
No hi pensava.
- Per què no? - No ho sé, era un xaval.
- Només volia diners. - Diners? És clar.
I com podies seguir en pau amb tu mateix?
Ho dius seriosament?
Merda.
Havies de saber que, quan els donaves aquella bossa,
algú moriria per això.
- Se'n diu crac. - Abús del crac.
- Una epidèmia. - No vaig matar ningú.
- En vas vendre a la mare. - Era una jonqui des de sempre.
Sembla molt inofensiu,
però transforma les ciutats en zones de guerra.
Creus que encara soc aquell xaval? Ja no ho soc.
Sí que ets tu, i fins que te'n responsabilitzis...
- Què creus que faig aquí? - Ni idea.
- T'he escrit moltes cartes. - Adeu.
Un dia hauràs d'acceptar els meus errors. Me'n vols culpar?
Hem d'analitzar en detall què ens està passant
a les nostres ciutats pel que fa a delinqüència, violència i drogues.
Qui em donava la droga? Qui els enganxava? Qui hi sortia guanyant?
La policia i l'alcalde ho sabia i ningú va aturar res.
- Culpes un adolescent? - No et fa innocent.
- Et fa imbècil. - Ves-te'n a la merda.
Hi ha al voltant de 16.000 drogoaddictes a Washington,
dels quals 250 a l'any moren de sobredosi.
Tinc un amic al tanatori i és com una cinta transportadora.
Per culpa del crac, el col·lectiu negre mor
i perd tantes famílies i propietats
que, si la causa fos qualsevol altre col·lectiu,
se'n diria genocidi.
La policia no dona l'abast. Les presons són plenes.
Podem dir que molta gent normal i decent dels barris populars viu aterrida...
- Merda! - ...i no sap què fer.
Exageren, Richard.
- Sí. - Sí?
Perquè això no és liti, Valium, Percocet ni Xanax.
Això és a un altre nivell.
D'acord? Això...
Això de l'OxyContin va de debò.
Podia veure-ho una vegada i una altra.
Mentre reconeixia els patrons en aquella informació,
en els gràfics i les xifres, sabia que ja ho havia vist.
- Què hi ha? - Hem de parlar.
Si vol despatxar-me, pot fer-ho d'aquí a 45 segons,
- però ha de veure això. - Collons.
- És una taxa de criminalitat del 32 %. - 156 detencions aquest any.
Atur.
...s'espera que les plantes del país perdin 14.000 treballadors.
L'OxyContin, o "Oxy", com en diuen, és la nova revolució.
Sobredosis.
Cada cop més pacients pateixen sobredosis d'OxyContin.
- Violacions de domicili. - Amb una onada sobtada de robatoris.
El fàrmac que creix més en vendes.
- Robatoris de vehicles. - S'han trobat 212 cotxes.
L'OxyContin és un dels analgèsics més receptats al país.
Discapacitats, reclamacions d'assegurances, tot pujant.
M'està seguint? No ho toqui.
- Molt bé. - Em segueix?
- Crec que sí. - Ha vist això?
Vendes d'OxyContin.
OxyContin ha estat el producte multimilionari de Purdue.
I això a l'estat de Virgínia.
Segur que passa als altres 49 estats.
Això...
és Crompton, Los Angeles, el 1985, a l'onada del crac.
Això és Newark, el barri on vaig créixer, a Washington.
Allò era igual al que veiem ara.
Jo ho havia viscut, com tothom.
Era tan dolent com amb el crac. Potser pitjor.
No m'agrada.
- No passa res. - No m'agrada.
No passa res.
Ara som aquí.
Ho veu?
I anem cap aquí.
Som al començament d'una epidèmia, sí.
Sí.
Edie, soc fiscal, jo.
No puc processar una epidèmia. Darrere de qui vaig?
Corre!
Què coi és, això?
Jess!
Jess.
Ei! Jess!
Jess, reina, estàs freda. Jess!
Jess!
Del coi de Purdue Pharma.
No sé què... Ai, Déu meu.
Truca a l'ambulància, Mary!
El coi de Purdue Pharma?
Exactament.
Subtítols: Adán Cassan