Bra. Vi må på andreplass.
- Dytt, Jong-hun. - Bra! Vi vant!
- Heia! - Vi må på andreplass!
Kom igjen, Sung-bin!
Vi må på andreplass!
- Du klarer det! Ja! - Kom igjen, Sung-bin!
For en lettelse. Laget mitt kan gå videre til neste oppdrag.
- Du klarer det! - Fokuser! Du er nesten der!
- Han falt! Fort! - Jong-hun!
- Fort! Sakte! - Én etter én, Jong-hun!
- Ta deg god tid! - Ta det rolig!
- Dette er et mirakel. Én om gangen. - Sakte!
Sjansen var som sendt fra himmelen.
- Går det bra? - Det går bra!
Det var vondt, men det spilte ingen rolle.
Laget mitt var på randen av eliminering.
- Det går bra! - Du klarer det!
Jeg var klar til å krabbe om nødvendig for å avslutte.
Du kan henge med beina. Sånn, ja. Ta en pause.
Jeg måtte ta en pause for å komme meg over.
Du kan fortsatt klare det! Ikke gi opp!
Få igjen pusten, Sung-bin. Han er utslitt. Hold ut.
Planen min var å samle nok energi
til å komme meg raskt over uten å stoppe.
Vær så snill, Jong-hun!
- Press på. - Vær rolig, Jong-hun!
Vær så snill, Jong-hun!
- Press på. - Vær rolig, Jong-hun!
Bruk armene!
Hold ut, Jong-hun.
Hold deg rolig, Jong-hun. Se hvor du griper.
Heng etter beina.
- Han kommer seg ikke lenger! Bra! - Vent! Ta en pause!
Han klarer det ikke på første forsøk.
Dette handler om utholdenhet.
Ta en pause.
Jeg vet det gjør vondt, men hold ut smerten. Jeg beklager.
Du klarer det på første forsøk.
Kom igjen, Sung-bin!
Det er ikke over ennå.
Jeg kan ikke gi opp nå.
Du klarer det, Jong-hun.
- Du klarer det. Ta en lang pause. - Ta en lengre pause.
Ta en pause.
Gripestyrken min ble svakere,
så jeg ble veldig frustrert.
- Jong-hun. - Du må begynne sterkt.
Du kan ta en pause.
Ta en pause.
Kom igjen!
Jeg klarer ikke se på.
Vi må komme på andreplass!
Kom igjen, Sung-bin!
- Jeg får bare be. - Fokuser!
- Heia Jong-hun. - Fokuser!
- Ok, kom igjen. - Du kan ta en pause.
Du må starte sterkt.
Ok!
Vi må komme på andreplass!
Fokuser!
Vi må komme på andreplass, Jong-hun!
Ikke mist fokus!
- Det er over. - Ikke mist fokus.
Kom igjen!
Du klarer det, Jong-hun.
Vi kan vinne!
- Nei! - Vær så snill.
- Du må fortsette! - Vær så snill.
Jeg måtte holde fokus fordi jeg allerede hadde falt én gang.
Bra!
Ja!
- Det går bra, Jong-hun. - Du var flink.
- Det går bra. - Du gjorde ditt beste.
- Vi vant. - Det var tøft å se på.
- Men er beintet ok? - Vi må sjekke ham.
- Kan vi gå over? - Jeg tror vi bør gå bort dit.
Den kan være brukket.
Jeg klarte det!
"Jeg klarte det"?
- Hva? - Hva pokker, Sung-bin?
- Går det bra? - Bra jobbet!
Du skremte oss!
- Ikke skrem oss sånn. - Kom igjen!
Men det gjør faktisk veldig vondt.
Jeg skled da jeg falt ned
og forstuet ankelen.
Lagmedlemmene mine ropte og heiet på meg og sa at det ikke var over.
Jeg så alles ansikter foran meg, og jeg tenkte:
"Jeg må klare dette."
Jeg glemte at jeg hadde vondt.
Men det begynte å gjøre vondt etterpå.
Lagmedlemmene mine sa at de overlevde takket være meg.
Men jeg er ikke enig i det.
Det var samholdet vårt.
Det er grunnen til at vi kom oss videre.
Det føles fælt at jeg ønsket seier over min lagkamerats sikkerhet.
Jeg vil gratulere laget mitt og si at jeg er stolt.
- Er vi eliminert? - Ja.
- Er det endelig? - Ja.
Så synd.
Det er på grunn av avgjørelsen min.
- Jeg skulle ha gjort det. - Så synd.
- Det går bra.
Det var en tøff dag.
Jeg er full av anger.
"Hva om jeg hadde gjort det i stedet?"
"Hva om jeg ikke hadde foreslått det?"
Jeg går to ganger. Jeg klarer det.
- Klarer du det? - Ja, det gjør jeg.
- Jong-hun går. Du blir så sliten. - Hva?
- Jeg gjør det. - Jong-hun er god.
Prøv det selv og ta sikte på 10-15 sandsekker.
En enkelt avgjørelse endret skjebnen til fem personer.
Det var en kamp full av anger.
Jeg vil si unnskyld til lagkameratene mine.
- Det går bra. - De er så kompetente,
men det ble gjort mange feil fra min side.
Selv da jeg kom tilbake til Korea
etter å ha blitt slått ut i UFC og kjørt til sykehuset,
hadde jeg det ikke så vondt.
Dette programmet
har gitt meg
den mest smertefulle dagen
i mitt liv.
Jeg glemmer det aldri, og skylder laget en unnskyldning.
1. PLASS LEE JAE-YOONS LAG 9 POENG
2. PLASS HONG-BEOM SEOKS LAG 8 POENG
3. PLASS KIM DONG-HYUNS LAG 7 POENG
Det gjør vondt å se dem dra.
- Jeg vet det. - De var et godt lag.
Jeg synes synd på Dong-hyun.
Han ser så opprørt ut.
De er dyktige deltakere som kunne ha gått videre
om jeg ikke hadde valgt dem.
- Alle fem går videre. - Selvsagt.
En enkelt avgjørelse endret skjebnen til fem personer.
Å være en del av dette programmet,
og når jeg ser denne overkroppen,
har fått meg til å innse hvor patetisk kroppen min ser ut.
Jeg skal gå tilbake til kroppen jeg hadde da jeg kjempet.
Så hjerteskjærende.
På gjensyn, lubne Kim Dong-hyun!
Han må være så opprørt.
Tenk at han ble eliminert.
Jeg har kjent ham i to år og aldri sett ham så seriøs før.
Godt jobbet, alle sammen.
Du var flink.
Ha det.
Jeg er takknemlig for at jeg kunne presse meg selv forbi grensene mine.
Det var nok laglederen,
Dong-hyun, som led mest psykisk.
Jeg synes han fortjener en applaus.
Takk, Dong-hyun.
Kom igjen, sikader!
- Kom igjen! - Kom igjen!
Dette er trist.
Det føles tungt.
Ja, samme her.
VINNERLAGENE: JUNG JI-HYUNS OG ANDRE JINS LAG
HONG BEOM-SEOKS OG LEE JAE-YOONS LAG
PHYSICAL: 100 UNDERGROUND
EPISODE 8. VENN ELLER FIENDE
- Hva er det? - Hva?
Se på det.
- Hva? Det er noe nytt. - Hva?
Hva er det?
- Jeg forventet ikke dette. - Det er en buffé.
De har forbedret ting.
Hva er dette? Er det lam?
Ja, det er det.
Det er slik kyllingbryst bør spises.
Det var en overdådig buffé da vi kom inn i salongen.
Det føltes som jeg ble belønnet for å være blant topp 20.
Jeg innså at jeg fikk et slik privilegium
for å være en av de 20 overlevende.
Det var mye deilig mat med mye protein.
Jeg merket at de hadde lagt mye tid og innsats i det.
Jøss, de har ordnet så mye.
Ja, ikke sant?
Hei, se på kyllingbrystet. Fantastisk.
- Hva gjør du? - Det er godt.
- Godt jobbet, folkens. - Godt jobbet.
Godt jobbet så langt.
Det er godt.
Det er ikke mange igjen.
Det føles mye tommere.
- Det er som Nattverden. - Nettopp.
Hva blir neste oppdrag?
Jeg vil vite hva vi skal gjøre.
Vår overlevelse avhenger av neste oppdrag.
Uansett, jeg håper vi får en ny lagkamp.
- Jeg også. - Da går vi automatisk videre.
Vi vet ikke hva som kommer, men jeg vil ikke at vi skal skilles.
Det er nå alt begynner.
La oss fokusere.
Vi må se det som vår siste dag,
gi alt vi har,
og møtes igjen i finalen, ok?
- Kom igjen. - Kom igjen.
Til seier.
- Seier! - Seier!
Uansett hvem som vinner.
Det er ikke mange torsoer igjen.
Det er så tomt.
Det er det virkelig.
Tjue er virkelig ikke mye, er det vel?
- Det er det virkelig ikke. - Herregud.
Dette stedet var fullt da vi kom hit.
- Det er så tomt. - Det er det.
Hvor ble det av alle?
Endelig er det bare tjue igjen.
Vi nærmer oss 300 millioner won.
- Vi har kommet langt. - Ja.
Det var tilfredsstillende,
og jeg var stolt over å stå der.
Physical: 100.
Her kommer det.
De overlevende lagene er
Jung Ji-hyuns lag,
Lee Jae-yoons lag,
Andre Jins lag
-og Hong Beom-seoks lag, - Ja.
noe som gir oss fire lag totalt.
Før neste oppdrag
har vi en viktig kunngjøring.
Deltaker Chang Yong-heung fra Andre Jins lag
har trukket seg fra Physical: 100.
Hva?
- Hva? - Trukket seg?
Asialekene nærmer seg.
Og siden Yong-heung er kaptein på landslaget,
er det viktigere for ham å representere landet.
Så han trakk seg
og gikk på banen for koreansk rugby.
SØLV, 19. ASIALEKENE
Fra dette oppdraget vil Andre Jins lag delta som et lag på fire
uten Chang Yong-heung.
Bare fire personer?
Jeg var litt bekymret.
Vi er det eneste laget med fire personer,
men jeg tror vi overlever igjen.
Nå skal det fjerde oppdraget avsløres.
Jeg lurer på hva det blir.
Det må være en lagkamp.
- De er stjernelaget. Avengers. - En juksekode.
Jeg var sikker på seier
uansett hvilket lag vi slo oss sammen med eller møtte,
så ønsket en lagkamp eller en alliert lagkamp.
Det blir minst én lagkamp til.
Vi var alle sikre på at det ville skje.
Så jeg tenkte vi lett kunne gå videre.
Jeg er så nervøs.
Fjerde oppdrag i Physical: 100 er...
...en overlevelseskamp innad i laget.
OVERLEVELSESKAMP INNAD I LAGET
Seriøst?
Skal vi kjempe mot lagkameratene våre?
Dette er sprøtt.
Skal vi fem kjempe mot hverandre?
- Du tuller. - Dette er så slemt.
Av de fem på laget
vil bare...
...én person overleve.
- Overlever bare én person? - Ja.
- Jeg er ferdig. - Dette er galskap.
Jeg bannet nesten.
Hvorfor gjør dere dette mot oss? Vi kom godt overens.
De fikk oss til å knytte bånd, og nå vil de at vi skal slåss.
Dette er galskap.
Så ondskapsfullt.
Det er så ondskapsfullt.
Dere er djevler!
Vi har skapt mange minner
mens vi har jobbet sammen som et lag frem til nå.
Vi gikk gjennom tykt og tynt sammen,
men nå må vi konkurrere mot hverandre.
Det er det verste.
Det var ikke en alliert lagkamp.
Dette kan ikke være ekte.
- Så sykt. - Det er det virkelig.
Hva vil skje med laget?
- Dette er tøft. - Innad i laget?
Innad i laget...
Det er så tøft.
Se på Ji-hyun.
Det går bra.
- Lykke til. - Det går bra.
Hvordan kan de være så grusomme?
Hva vil skje med Avengers?
Det ser dårlig ut for stjernelaget.
I det øyeblikket
lurte jeg på hvorfor jeg hadde valgt så sterke deltakere.
Da jeg kom på det øyeblikket,
angret jeg på avgjørelsen min.
Jeg så på lagkameratene mine etter å ha hørt om oppdraget,
og jeg var i villrede.
Jeg var ikke 100 % selvsikker.
For første gang var jeg ikke sikker på at jeg ville klare det.
Alle på laget mitt er sterke,
så det ville ikke bli lett.
De er heldige. De har én mindre å kjempe mot.
Du må være glad, Andre.
Hva mener du?
Skulle jeg være glad når jeg må sende mine egne lagkamerater hjem?
- Jeg er ikke det. - Du må bare sende bort tre av dem.
Se som han gliser fra øre til øre.
Jeg konkurrerte mot laget,
men jeg følte at jeg var den sterkeste av dem.
Jeg syns jeg hadde gode odds.
Det fjerde oppdraget, som vil avgjøre de fire finalistene i Physical: 100,
begynner nå.
La oss gjøre det.
- Greit. - La oss gjøre det!
De virkelig sterke vil vinne og overleve.
Selv om det er opprørende, urovekkende og brutalt,
kommer jeg til å vinne.
Deltakere, stig inn i arenaen.
- La oss gjøre det! - Kom igjen.
- Hva er dette? - Hva kan det være?
Hva er dette?
- Hva i all verden? - Hva er det?
- Hva? - Hva?
De gjør det så vanskelig å forstå.
Jøss, dette er galskap.
Hva skal vi gjøre?
Det fjerde oppdraget
i Physical: 100.
En overlevelseskamp innad i laget der bare én lagkamerat
fra hvert lag overlever.
- Så fælt. - Det er slemt.
Spillet er...
...et førstemann til mølla-løp med ruller.
- Førstemann. - Førstemann.
Førstemann?
- Hva pokker? - Hva?
- Hva i all verden er det? - Hva er det?
Det er ruller.
- Det er vann også. - Dette er galskap.
- Du tuller. - Dette er sprøtt.
Jeg ble sjokkert over størrelsen på arenaen.
Hvordan finner de på så nådeløse kamper?
De er vel tunge?
De ser tunge ut.
Jeg ante ikke hva vi måtte gjøre,
så det gikk mye gjennom hodet.
I dette oppdraget skal dere løpe om kapp frem og tilbake.
Det vil kreve fart og kardiorespiratorisk utholdenhet.
Deltakerne må dra de to rullerne fra motsatt side av banen
og få dem forbi startstreken én etter én.
- Sette den der, og gå tilbake. - Vi må hente den andre også.
Etter å ha flyttet begge rullerne,
må deltakerne gå tilbake til der rullerne var.
Det blir en utholdenhetskamp.
Hvor mye veier de?
Det gjelder å bli først ferdig.
Deltakeren som ankommer sist
blir umiddelbart eliminert på slutten av hver runde.
Hver runde begynner uten pause
til vinneren er bestemt.
Seriøst?
Vi får ingen pauser.
Dette er en ekte styrketest.
Hvordan kom dere på dette?
Det fjerde oppdraget i Physical: 100,
førstemann til mølla-løp med ruller, begynner nå.
Kom igjen!
OPPDRAG: 4
HONG BEOM-SEOK, GIBSON, KANG CHEONG-MYEONG,
SEOL YOUNG-HO, PARK HA-YAN
En av oss blir blant de fire beste.
En av oss blir finalist.
Jeg skal heie på den personen til siste slutt.
Jeg også.
- Jeg blir glad uansett hvem det er. - Selvsagt.
Det fjerde oppdraget i Physical: 100.
Hong Beom-seoks lag, kom ned til arenaen.
- Lykke til! - Lykke til!
- Kom igjen! - Kom igjen!
- Lykke til!
- La oss gjøre dette. - Lykke til.
Jeg er så nervøs.
Kom igjen.
Du klarer det.
Vær rolig.
Dette kan ikke være ekte.
- La oss sette i gang. - Vi burde samle oss.
Ok. En, to, tre.
La oss gjøre det.
- Ingen åpenbar vinner. - Heia, Ha-yan!
- Lykke til! - Lykke til!
Kom igjen, Ha-yan!
Bare én person kan gå videre fra denne kampen,
og jeg må være den siste vinneren.
Selv om det er med tungt hjerte,
skal jeg prøve å ikke tenke på lagmedlemmene mine
og bare fokusere på kampen.
Vekt er viktig når det gjelder å dra tunge ting,
så jeg tenkte jeg ville gjøre det ganske bra.
Uansett hva som skjer,
håper jeg alle gjør sitt beste.
Det blir en utholdenhetskamp, og det er noe jeg er trygg på,
så jeg vinner nok.
Jeg hørte mine egne hjerteslag.
Jeg skal gjøre mitt beste og ikke gi opp.
Physical: 100!
- Kom igjen! - Kom igjen!
Bra. Ok!
Jeg gjør hva som helst for å vinne.
Jeg får stadig mer lyst på å vinne.
Det er noe jeg aldri har følt før.
Hong Beom-seoks lagkamp begynner nå.
FØRSTE RUNDE
Spill.
- Se så sprettent han løper. - Så jevnt.
- Det krever mye energi. - Hopper han over?
Jeg prøvde å bevege meg raskt
for å forstå hvor tungt det ville bli.
Ta det rolig. Du må ikke vinne første runde.
Bra. Flott, Ha-yan. Kom igjen.
Bra!
Kom igjen! Sånn, ja.
Den var tyngre enn jeg trodde.
Jeg fikk en følelse av hvor hardt jeg måtte dra.
Du klarer det!
Kom igjen!
Rullen var veldig lett.
Jeg syns ikke det var så vanskelig.
- Bra! - Hold farten.
Bra!
Du trenger ikke vinne første runde.
- Rolig. Gå med den. - Bra!
Bare litt til!
- Å nei. - Bare litt til!
Den beveger seg ikke.
Bra.
Du klarer det!
Det var hjerteskjærende å se deltakerne slite
og bli mer og mer utslitt.
Jeg tenkte bare på hvor tung og vanskelig den var å dra.
Du klarer det.
- Få opp farten! - Fortsett.
- Bra, Ha-yan! - Dra!
Du må fortsette å bevege deg!
- Gå! Ok! - Ok. Bra.
Bra! Få opp farten.
Ha-yan sakket akterut,
så jeg sakket farten for å spare på energien.
Du klarer det!
Bare gå. Ta deg god tid og pust dypt.
Det var ikke nødvendig å gå for fort eller for sakte.
Jeg bestemte meg for å ta det rolig og spare på energien.
Sakte!
Du har tid. Spar på energien.
Ikke gi opp!
Legg den rundt skuldrene først. Sånn, ja.
Kom igjen, Ha-yan!
Du er flink!
Da jeg prøvde igjen etter én runde,
ga beina mine etter.
Uansett resultat,
ville jeg gjøre alt jeg kunne.
Så jeg ga ikke opp.
Bare litt til. Sånn, ja.
Ta stroppene på den andre siden!
Hvis du har tid, kan du forberede til neste runde.
- Bruk kroppsvekten din. Len deg fremover. - Len deg fremover.
Kom igjen, Park Ha-yan!
Ned. Sånn, ja.
- Sånn, ja. Kryp. - Ok!
- Bra! Fortsett! - Sånn, ja!
- Sånn, ja. - Fortsett.
- Dette er ikke lett. - Det kan du si.
Runden er over.
Godt jobbet.
Bra.
Godt jobbet.
Du var flink!
Fullfør løpet!
Park Ha-yan har blitt eliminert.
Jeg er beæret og takknemlig for å ha kommet så langt.
Jeg gjorde mitt beste helt til slutten,
så jeg angrer ikke.
Andre runde begynner straks.
- Nå gjelder det. - Nå begynner det.
Dette blir vanskelig.
Det begynner nå!
Det blir intenst.
Alle er så sterke.
Ingen fortjener å bli eliminert.
Kom igjen.
Jeg fikser dette.
- Løp! - Kom igjen!
Nå får vi se.
- Løp! - Kom igjen!
Det er vanskelig å si utfallet. Det er jevnt.
- Løp! - Kom igjen!
Det er viktig å få på stroppene fort.
Få den på skuldrene!
Se på Gibson.
- Ja. - Ta det rolig.
Få den på skuldrene!
Ok. Pump den.
Bra, Hong Beom-seok! Bra!
Du klarer det!
Ok. Pump den.
Bra, Hong Beom-seok! Bra!
- Vis dem MMA-styrken, Young-ho! - Ok, Young-ho!
- Kom igjen, Young-ho! - Kom igjen, Young-ho!
Bra.
Det er helt jevnt.
Det er en jevn kamp.
Sånn, ja. Fortsett.
Han er så sterk.
Bra! Kom igjen, Young-ho.
Det er helt jevnt.
Fortsett!
- Flytt på stroppene! - Flytt på stroppene!
De har ikke tid til det.
Hong Beom-seok er utrolig.
Hvem som helst kan vinne.
Det er umulig å si.
Det er for jevnt.
- Vis dem hva du kan, Young-ho! - De kan ikke gjøre feil her.
- Kom igjen! - Ok.
Se på Hong Beom-seok.
Han er utrolig.
Du er best, Beom-seok!
Hvordan trener han?
Trener han på dette hver dag?
Kom igjen!
Hold ut!
Kom igjen!
Du klarer det!
Fortsett å dra!
Kom igjen!
Han må ha krampe i beina.
Rullen ville ikke bevege seg, så jeg prøvde å øke farten.
Men jeg hørte noe ryke i venstre lår.
- Heia Young-ho! - Kom igjen, Young-ho!
- Ikke gi opp! - Vis dem hva du kan!
Alt kunne skje,
så jeg måtte ta meg sammen og være rask.
- Løp, Young-ho! - Du klarer det, Young-ho!
Fortsett!
Ikke gi opp, Young-ho!
Kom igjen, Young-ho!
Du må løpe tilbake også!
Løp, Young-ho!
Du må løpe tilbake. Ikke gi opp.
- Løp! - Spurt!
Du må løpe, Young-ho!
Kom igjen!
Løp, Young-ho!
- Det kan skje. - Beina kan gi etter sånn.
Young-ho!
Runden er over.
- Seol Young-ho har blitt eliminert. - Faen, låret mitt.
- Young-ho! - Han må ha fått krampe.
Jeg fikk krampe i låret.
Jeg var ikke så skuffet.
Jeg var lettet, for jeg gjorde mitt beste.
Det er bare det at beina mine ikke fungerte som jeg ville,
men jeg var ikke opprørt, fordi jeg gjorde alt jeg kunne.
Tredje runde begynner straks.
- Alle er gode løpere. - Gibson, bare to runder igjen!
La oss dra hjem sammen.
Det er fortsatt to runder igjen.
- Nå handler det om viljestyrke. - Ja.
Ren viljestyrke.
Det var vanskeligere enn forventet.
TREDJE RUNDE
- Kom igjen! - Kom igjen!
Kom igjen!
Beina hans har allerede sviktet.
- Cheong-myeongs bein... - Det må være tøft.
Han har nok vondt i knærne.
Baksiden av beina mine var så stive.
Beom-seok har bra muskuløs utholdenhet i beina.
De to første rundene var oppvarming.
Den faktiske kampen starter nå.
Beom-seok, du er så langt foran!
Ikke glem å ordne remmene!
Utholdenheten hans er utenomjordisk.
Kom igjen, Gibson!
Dra den over, Gibson.
Dra den over.
Tredje runde var slitsom.
Jeg innså at jeg måtte ta det rolig.
- Ikke gi opp. Hold ut! - Du klarer det!
Kom igjen, Kang Cheong-myeong!
- Kom igjen! - Løp!
- Kom igjen! - Oppretthold farten!
- De to burde ta det rolig. - Ja.
- Det burde de. - Ja.
- Du er stabil, Beom-seok. - Bra!
Han er flink.
Bra, Beom-seok.
Spar på energien.
Heia Gibson!
Gibson er god til å dra.
- Han går i en så jevn fart. - Nettopp.
Du klarer det, Cheong-myeong. Ikke gi opp.
Ikke gi opp.
Du er snart ferdig.
Vis dem kystvaktens krefter!
Flytt på stroppene, Beom-seok!
Flytt dem foran.
Fortere, Cheong-myeong!
Du klarer det!
Ok. Løp.
- Du må løpe nå. - Løp.
- Beom-seok har utholdenhet igjen. - Mye til overs.
- Løp! Ikke gi opp! - Du klarer det!
Han kommer!
Klarer han det?
Runden er over.
Kang Cheong-myeong har blitt eliminert.
Bra jobbet, Cheong-myeong.
Jeg tapte fordi jeg var svak, så jeg har ingen unnskyldninger.
Jeg har blitt mer ydmyk.
Jeg skal trene meg selv til grensen i et år,
så ring meg igjen for tredje sesong av Physical: 100.
Da skal jeg vinne.
Fjerde runde begynner straks.
Det er siste runde!
Du klarer det!
Du klarer det, Gibson!
De kan ikke engang tenke på motstanderne sine.
Du har rett.
- Det er en kamp mot dem. - Det er siste runde!
- Kom igjen, Gibson! - Du klarer det!
Selv om jeg blir båret bort på en båre,
skal jeg gi alt jeg har i denne runden.
Jeg forventet ikke at Gibson skulle gjøre det så bra.
Det er ikke lett for en på hans størrelse å ha god utholdenhet.
Nå er det bare Gibson og jeg igjen.
Jeg avslutter dette.
- Kom igjen! - Kom igjen!
- Fokuser!
- Løp, Gibson! - Det er siste runde!
Løp!
- Han er så rask. - Bra, Hong Beom-seok!
Bra.
Dra hardt fra starten av. Bra!
- Bra. Hva? - Snu og løp!
Skal han dra sånn?
Løp! Ikke stopp!
Det tok litt tid å få på stroppene.
- Hold deg rolig. - Det går bra!
Se på Gibson.
Ok! Kom igjen!
Kom igjen!
- Bra! - Jøss, de er gale.
De er så raske.
Ok! Du er kjempeflink!
- Du trenger ikke å flytte stroppene! - Det er så likt.
- Det er helt jevnt. - Siste runde!
- Du klarer det! - Kom igjen!
Ok. Løp!
- Begge kan vinne. - Det er en jevn kamp.
Løp!
Kom igjen!
- Ok! Kom igjen! - Løp, Hong Beom-seok!
Det slo meg plutselig at jeg kanskje ikke ville overleve.
Det er jevnt.
Løp!
- Du klarer det! - Det er siste runde!
Det er siste runde!
Jeg trodde jeg kunne vinne om jeg holdt tempoet oppe.
Jeg skulle bruke viljestyrken min til å fullføre.
Gibson er rå.
- Han gir alt han har. - Han er utrolig.
Ikke gi opp!
Jeg tror Beom-seok blir slått ut.
- Stroppene. - Det er jevnt.
Det er siste runde! Ikke gi opp!
Kom igjen! Ett, to!
- Kom igjen! - Du klarer det!
Kom igjen!
- Ok, bra! Kom igjen! - Kom igjen! Ett, to!
- Kom igjen, Gibson! - Det er siste runde. Gi alt du har!
- Han kommer til å passere ham. - Kom igjen, Gibson!
Du er nesten fremme! Gi alt du har!
Kjemp deg gjennom det!
Å, jøss.
Gibson!
Kom igjen!
Ikke gi opp!
- Gikk han faktisk forbi ham? - Siste runde!
Han kan ikke slå ham.
Ikke gi opp!
Heia Gibson!
Kom igjen, Gibson!
- Bra, Beom-seok. - Respekt.
Han var flink, som forventet.
Hele veien!
- Ok! - Bra!
Kampen er over.
Utholdenheten hans er utrolig.
Den er utenomjordisk.
- Han er helt utrolig. - Bra, Gibson!
- Hvem fant på dette spillet? - Dette er ingen spøk.
Til syvende og sist var det min feil som ikke klarte å ta det roligere.
Jeg tror jeg kunne gjort det bedre, så jeg er litt skuffet.
Beom-seok,
du slo til og med meg, så sørg for å vinne.
Kom an. Du klarer det.
På tide å ta farvel!
Alle som blir slått, får alltid en ny sjanse.
Når det er sagt, satser jeg på førsteplass neste gang.
Takk.
I dette programmet har jeg lært
at verden er et stort sted fylt med mange sterke mennesker.
Fra nå av skal jeg fokusere på treningen min.
Godt jobbet, alle sammen.
Jeg vil takke laglederen min
og lagkameratene mine for å ha gitt meg muligheten
til å få verdifulle opplevelser og skape dyrebare minner.
Takk.
Da kampen var over,
varte gleden og lettelsen bare i noen sekunder.
Da jeg så på ansiktene til lagkameratene mine,
følte jeg meg tung til sinns.
Alle jobbet veldig hardt,
så jeg skal gjøre mitt beste for å vinne,
så innsatsen deres ikke var forgjeves.
LEE JAE-YOON, JO SUNG-BIN, LEE HYUN-JEONG
JUSTIN HARVEY, JOO MIN-KYUNG
- Andre løp. - Kom igjen, bror.
- Kom igjen! - Lee Jae-yoons lag.
- Lykke til! - Jeg lurer på hvem som vinner.
De to har gode vinnersjanser.
- Justin. - Og Jae-yoon.
Sung-bin hadde også en sjanse, men han skadet seg.
Om bare Sung-bin ikke hadde skadet beinet.
- Fokuser! Nesten der! - Du klarer det!
Den kan være brukket.
Det er ikke over før det er over.
Jeg skal gi alt jeg har.
La oss gjøre vårt beste og vise alt vi kan.
Jeg er sikker på at én av oss vinner.
- La oss gjøre dette! - Ok!
Det fjerde oppdraget.
Førstemann til mølla med ruller.
Lee Jae-yoons lagkamp begynner når det blåses i fløyta.
Kom igjen! Lykke til!
Lykke til!
- Kom igjen, Min-kyung! - Lykke til!
Jeg tror jeg er den mest allsidige blant lagkameratene mine.
Det virket mulig å fullføre løpet så lenge jeg hadde fremdrift.
Jeg er 100 % selvsikker.
- Lykke til! - Kom igjen!
Kom igjen.
- De løper ikke så fort. - Du klarer det!
De trenger ikke det ennå.
- Se på Sung-bin. - Ta det rolig.
Ikke overdriv.
Jeg forventet ikke å bli eliminert i første runde,
så jeg eksperimenterte med rullen og brukte ulike metoder for å dra den.
Kom igjen!
Kom igjen! Bra!
Ikke dytt den.
- Ta det rolig. - Du er snart fremme.
- Du klarer det. - Ikke skad deg.
- Heia Jo Sung-bin! - Du klarer det!
- Forsiktig. - Pass på ankelen.
De vet at de ikke kommer sist, så de tar det med ro.
Du kan dette, Sung-bin.
- Ikke overanstreng deg. - Ok.
- Du klarer det, Sung-bin. - Ta deg god tid.
Jeg merket at alle heiet på meg.
Jeg ville gi alt.
Vis dem!
- Bra! - Bra!
Han var som en skadet fugl,
men fast bestemt på å fullføre løpet
sammen med alle andre.
Respekt til ham for det.
Du klarer det.
Kom igjen!
Ser bra ut!
- Ikke overanstreng deg. - Du klarer det.
- Du er snart ferdig. - Bra!
- Du klarer det! - Ikke gi opp!
Hyun-jeong slet virkelig.
Men siden det var en konkurranse,
sparte jeg ikke på noe.
Litt til!
- Aldri i livet. - Hva gjør han?
Kom igjen.
Du klarer det!
Du er snart fremme.
Jeg tror jeg ble drevet av ren tæl.
Sånn, ja. Du er nesten fremme! Bare litt til, Hyun-jeong.
- Kom deg opp igjen. - Du kom deg over kneika. Reis deg.
Bra!
- Fortsett! - Du klarer det!
Du klarer det.
- Jeg klarer det. - Du er nesten der.
Dette er ikke lett.
Runden er over.
Lee Hyun-jeong har blitt eliminert.
- Bra. - Bra jobbet.
Andre runde begynner straks.
Alle tre kan ta det med ro. Det er ingen grunn til å kaste bort energi.
Du klarer det.
Han løper med en skade. Det er ganske utrolig.
Du klarer det!
Jeg tryglet ankelen min om å holde ut.
- Løp! - Du klarer det!
Jeg skal fortsette så lenge kroppen min tillater det.
Runden er over.
Jeg hadde mye å tenke på.
Han hadde ikke blitt skadet om han ikke deltok i det tredje oppdraget.
Godt jobbet, Sung-bin.
Jo Sung-bin...
- Godt jobbet. - Du var flink.
...har blitt eliminert.
Den koreanske falken!
- Du var flink! - Du var utrolig!
Du er utrolig.
Takk!
- Godt jobbet. - Godt jobbet.
Jeg tror jeg kom så langt takket være laget mitt.
Men jeg føler fortsatt at jeg kunne gjort det mye bedre.
Jeg var opprørt, men glad på samme tid.
Jeg hadde blandede følelser.
Tredje runde begynner straks.
Det blir en tøff konkurranse.
Det blir vanskeligere nå.
- Dette er ekte vare. - De er raske.
De er gale.
Bra.
- De har en annen fart. - Ja. Det er et annet spill nå.
Å nei.
Stroppene viklet seg inn.
Jeg følte meg så stresset.
- Du klarer det! - Kom igjen!
Du klarer det!
Bra!
- Justin er gal. - Han er så sterk.
Justin er utenomjordisk.
Han gjør det bra.
- Den skjener ut. - Treffer kanten.
Ingenting gikk i min favør.
Jeg følte meg presset, og jeg var sint på meg selv.
Ingen tid til å ordne.
- De må bare løpe. - Fortsett!
- Bare løp. - Du klarer det!
Kom igjen.
Min er litt lenger unna.
Det går bra. Ikke gi opp.
- Du klarer det! - Kom igjen!
Kom igjen!
Kom igjen, Jae-yoon!
Kom igjen.
Kom igjen, Jae-yoon!
Ta begge!
- Kom igjen! - Du klarer det!
Jeg tror jeg mistet fatningen på det tidspunktet.
Justin og Min-kyung var allerede på vei tilbake,
og jeg måtte ta dem igjen.
Det såret stoltheten, men jeg ga ikke opp.
- Hold hodet kaldt, Jae-yoon! - Du klarer det!
Løp! Du har fortsatt tid!
Kom igjen, Jae-yoon! Ikke stopp!
Jeg måtte bare ta igjen én person for å gå videre,
så jeg brukte all min styrke.
Du må løpe tilbake også. Ikke gi opp.
- Du klarer det! Fortsett! - Løp!
Kom igjen!
Fokuser, Jae-yoon.
- Han klarte det. - Løp, Jae-yoon!
Jeg måtte vinne uansett hva.
Jeg var desperat etter å komme meg til neste runde for enhver pris.
Løp, Jae-yoon!
Jeg er nesten fremme.
Jeg kan vinne snart.
Jeg måtte gi alt.
Jeg skulle gjennomføre dette.
Du klarer det!
- Spurt! - Ikke gi opp.
Fort! Nei!
- Beina hans ga etter. - Pokker.
Beina hans ga etter.
- Du klarer det. Ikke gi opp! - Ikke stopp.
Runden er over.
Lee Jae-yoon har blitt eliminert.
Jeg ga alt,
men jeg var litt flau.
Fjerde runde begynner straks.
- Kom igjen! Siste runde! - Det er siste runde!
Vi må bli blant de fire beste!
Vinner jeg her, blir jeg blant de fire beste.
Jeg krysset fingrene.
Denne kampen er som skapt for meg.
Og viktigst av alt, jeg hater å tape.
Så jeg skal vinne.
- Løp! - Kom igjen!
Få opp farten!
- Se på Justin. - Så lett til beins.
Løp!
Justin er ingen spøk.
Løp!
Han sprinter.
Han er utrolig.
Se på ham.
Heia Justin. Kom igjen!
Hvorfor er han så god?
Bra, Justin!
Han er så langt foran.
Han er unik.
Løp, kompis. Bare løp!
Ikke gi opp, Min-kyung!
- Løp! - Kom igjen, du klarer det.
Jeg sa til meg selv at jeg kunne klare det. Jeg bet tennene sammen.
Kom igjen! Kjør på!
Ikke gi opp!
Jeg ville virkelig ikke tape og bli eliminert.
Justin har god utholdenhet.
Justin, løp!
Justin er et beist.
Jeg er veldig nær å vinne.
Det er snart over.
Han dominerte.
- Fort! - Kom igjen!
Kom igjen, Min-kyung!
Jeg var utslitt.
Men jeg så at Justin jobbet så iherdig,
så målet mitt var å fullføre løpet.
Kom igjen!
Han er gal.
Så det er sånn Justin går videre.
Hvem visste at det ville bli ham? Han er fantastisk.
Kampen er over.
Justin!
- Justin! - Kampen er over.
Bra, Justin!
Justin!
Siste overlevende fra Lee Jae-yoons lag er Justin Harvey.
- Bra jobbet, Justin. - Justin, bra jobbet.
- Han var rå. - Bra jobbet.
Selv om jeg vant, føltes det ikke så bra.
Alle lagmedlemmene mine ble eliminert på grunn av meg,
og jeg er den eneste som overlevde.
Det var en bittersøt følelse.
Fra nå av skal jeg spille for å vinne for lagmedlemmene mine,
og ikke for meg selv.
Jeg tapte mot en jeg visste var sterk,
så jeg slo meg til ro med resultatene.
Den største gaven jeg kan gi kroppen min som jobbet hardt
er å bryte den løs fra lenkene.
Jeg kom mye lenger enn forventet.
Jeg jobbet hardt.
I stedet for å bare følge mitt mangelfulle lederskap,
liker jeg å tro at lagkameratene mine ble med meg på denne reisen,
og jeg er så takknemlig.
Jeg er lei meg og takknemlig på samme tid.
Jeg vil alltid verdsette minnet.
Jeg tror
jeg kom så langt takket være mine utmerkede lagkamerater.
Å delta i dette programmet
har vært som et fyrtårn av lys
som kaster sine stråler over min ellers kjedelige hverdag.
Denne dyrebare opplevelsen har gitt meg så mye glede.
Tusen takk.
Godt sagt, Sung-bin.
Jeg avslutter som en ekte fighter.
ANDRE JIN, PARK WOO-JIN, POWER WHO YAMI, JUNG YOU-IN
Det tredje løpet.
Andre Jins lag.
Kom hit.
Åtte til enden!
- En, to, tre! - Vi klarer det!
- Kom igjen. - La oss gjøre dette.
Vi var bare fire personer
og én runde mindre.
Det var mer som en sprint,
mens de andre lagene løp maraton.
Jeg visste jeg måtte ta det rolig,
men jeg tenkte på risikoen for å tape om jeg tok det for rolig.
- Jeg tror Andre vil gjøre det bra. - Jeg er enig.
- Han er høy og alt. - Han er en god løper.
Alle kan flytte rullen om de prøver.
Men jeg tror ånden vinner over materien.
Det er viljestyrke.
Woo-jin er robust.
- Han har en flott kropp. - Han har det.
Woo-jin kan vinne.
- Han har god utholdenhet. - Ja.
Alle på laget mitt har god utholdenhet,
så det ville bli vanskelig.
Men jeg var fast bestemt på å vinne.
Andre Jins lagkamp begynner nå.
- Lykke til! - Lykke til!
- Heia! - Ikke bli skadet!
FØRSTE RUNDE
Løp!
- De trenger ikke å løpe. - Ta det rolig.
Jeg tok på stroppene og dro, og den var tyngre enn jeg trodde.
Det føltes som å bli taklet bakfra i rugby.
Den var lettere enn jeg trodde.
Jeg tenkte at det var mulig.
Woo-jin løper fort.
Rolig.
Hun er langt bak. Langt bak.
Bra, You-in!
- Ett skritt til. Sånn, ja. - Ok.
Akselerer litt for å komme forbi humpen.
- Flott! - Du må forbi den. Sånn, ja!
Rullen beveget seg ikke så lett for meg.
Men alle andre hadde allerede funnet riktig teknikk
og beveget seg raskt fremover.
Kom igjen, You-in.
Bra! Fortsett.
- Snart fremme. - Kom igjen!
Beina mine!
Fortsett.
Jeg angrer ikke på noe.
Det føltes befriende, for jeg gjorde mitt beste.
Runden er over.
Bra. Fullfør det.
Jung You-in har blitt eliminert.
Jeg håper lagkameratene mine gjør det bra i de siste rundene.
Dere klarer dette.
Andre runde begynner straks.
- Den begynner nå. - Det blir intenst.
Jeg er sliten allerede.
Han må være utslitt.
Jeg innså at det var vanskeligere enn jeg trodde.
Bare kjemp. Fortsett å kjempe.
ANDRE RUNDE
- Kom igjen! - Kom igjen!
Jøss, de er raske.
Andre har god trekkraft.
Pokker.
Hold deg rolig.
Jeg følte meg stresset,
så jeg endte opp med å gjøre en feil.
De får mye momentum.
Dere gjør det bra!
Dra stroppene over, Woo-jin!
Andre må få opp farten.
- Løp, Power! - Fortere!
- Kom igjen! - Løp!
Løp!
- Kom igjen! - Bra!
Woo-jin kommer til å vinne.
Få strammet tauet og dra.
- Løp! - Kom igjen, Power!
Løp!
Pokker.
Den rørte seg ikke engang da jeg dro.
- Det var så frustrerende. - Løp!
Dra!
Men jeg ville fortsatt fullføre.
- De er så sterke. - Ikke gi opp!
- Kom igjen! - Andre er sterk.
Du må gå lenger inn.
Jeg hadde ikke tid til å flytte remmene tidligere.
Jeg måtte bare komme i gang så fort som mulig.
Det var der jeg rotet det til.
Det så ut som jeg hadde en sjanse.
Jeg følte meg så stresset.
Du må dra den inn mer.
Du må begynne å løpe.
Han skulle ha gjort det tidligere.
Du har ikke tid til det. Skynd deg.
Hold ut. Vær forsiktig.
Pokker.
Ok.
Vær forsiktig.
- Bra. Kom igjen! Løp! - Godt jobbet!
- Godt jobbet. - Avslutt det.
Runden er over.
- Ok. - Power Who YAMI
har blitt eliminert.
Tredje runde begynner straks.
Jeg kjente at jeg ble sliten.
Det var tøft for meg, så det må ha vært tøft for Woo-jin også.
Jeg var litt andpusten.
Men jeg var mer bekymret for beina mine.
Det er da det er mest utmattende.
- Faen. - Alt handler om viljestyrke nå.
Siste runde blir en kamp om viljestyrke.
Jeg skal vise alle hva jeg kan som OL-deltaker.
Jeg ble med for å overleve til siste slutt.
Hvis jeg består denne runden, er jeg blant de fire beste.
Vinn eller forsvinn.
Jeg er så nervøs.
Full fart!
Vis dem!
- Løp! - Gi alt du har!
Siste runde!
Løp!
- Beina er ikke slitne ennå! - Det er siste runde!
Jeg må bare få på stroppene raskt, som i de to første rundene.
Merkelig nok følte jeg meg lettest i siste runde.
- Begge har god utholdenhet. - Det har de.
- Ok! Løp! - Kom igjen!
- Woo-jin! - Ok!
Jeg la ved en stropp rundt halsen,
så det føltes som jeg lente meg til én side.
Løp!
Dra!
- Løp! - Kom igjen!
Kom igjen!
Ok!
- Kom igjen! - Hold deg i midten.
Woo-jin, ikke tenk på stroppene.
Ikke tenk på banen!
- Ikke tenk på banen! - Skynd deg, Woo-jin!
Nettopp!
- Ok! - Å nei.
Å nei.
Vær forsiktig!
Kjør på. Fort.
Ting kan gå annerledes her.
Hold deg rolig. Ikke gjør noen feil.
Heia Andre. Kom igjen!
- Ok. Hold ut. Dra! - Det er siste runde!
- Kom igjen! - Andre gjør det bra.
- Jøss, Andre! - Han er utrolig.
Heia Andre!
Andre er rå.
- Han mister styrke. - Løp, Park Woo-jin!
- Du klarer det! Løp! - Park Woo-jin!
Andre vant.
Dra den lenger inn.
Den sitter fast.
Jeg sluttet å dra for tidlig, så den ble sittende fast.
Jeg dro, men rikket seg ikke.
Løft den opp med håndtaket!
Skynd deg, Woo-jin! Siste sjanse!
- Aldri i livet. - Aldri i livet.
Det var de mest nervepirrende sekundene i mitt liv.
- Løp! - Løp!
Du klarer det!
- Løp! - Løp!
Hans satte seg også fast.
De slapp for tidlig.
Det avgjør utfallet.
Herregud.
Kampen er over.
For en flott kamp.
Andre var rå.
Rugbyspiller på landslaget. Hva forventet du?
Jeg forventet intet mindre.
Det føltes uvirkelig.
Jeg var veldig skuffet.
- Hva skjedde nå? - Det var sprøtt.
- Det var som å se en film. - Det var nervepirrende.
Bra jobbet, Woo-jin.
Dere var flinke begge to.
Dere var fantastiske.
Jeg risikerte alt,
men jeg tapte.
Men en del av meg var lettet.
Dette er ikke slutten for meg. Det er bare begynnelsen.
Jeg skal tilbake til yrket mitt og fortsette å trene hardt.
Jeg vil takke Andre Jin
og resten av laget mitt
for at jeg kom så langt.
Det var veldig givende,
og det var en flott mulighet til å reflektere over meg selv.
Jeg skal fortsette å trene hardt og bli noen
dere alle kan være stolte av.
Takk.
Først vil jeg takke laget mitt.
Jeg skal tenke på dere og gjøre mitt beste i finalen.
Takk.
Godt jobbet, folkens.
- Én siste gang? - Ja.
- Åtte til slutten! - Én, to, tre.
- Vi kan det! - Dette går!
- Godt jobbet. - Godt jobbet.
Takk.
Medlemmer av Jung Ji-hyuns lag, stå ved torsoene deres.
Det skal han ha for at han vant mot dem.
- Det var en stjernekamp. - En legende.
De fire eliminerte deltakerne
kan nå knuse overkroppene sine.
Så synd.
Dette føles så rart.
Det gjør det virkelig.
- De kom tilbake fra helvete. - Jeg vet det.
Unnslapp så vidt døden.
JUNG JI-HYUN, AMOTTI, LEE JANG-KUN, KIM JEE-HYUK, KIM MIN-SU
Dette er en stor kamp.
Dette er stjernekampen.
Det er praktisk talt siste runde.
Jeg aner ikke hvem som vinner.
Hvem blir eliminert først?
Jeg tror det blir en jevn kamp.
Men jeg tror enten Lee Jang-kun
eller Amotti går videre.
Begge har utholdenhet,
fart og styrke.
Jeg tror Min-su vil overmanne dem.
Min-sus muskler er ikke bare til pynt.
De er ekte muskler.
Han er gal. Han er bokstavelig talt Thanos.
Jeg innrømmer at jeg tapte mot Min-su i forrige oppdrag.
Bare ved å se på kroppene våre,
visste jeg at jeg ville ha bedre utholdenhet enn ham,
fordi jeg var profesjonell idrettsutøver.
Men jeg tok feil.
Oppdraget fikk meg til å innse at Min-su kan vinne finalen.
Jeg hadde troen på Jee-hyuk, den profesjonelle roeren.
Roing er en sport
som krever mye styrke i tillegg til utholdenhet.
Så jeg trodde han ville gjøre det bra, og derfor var jeg forsiktig med ham.
Det hadde vært utrolig om Ji-hyun vant.
- Han har en mindre fysikk. - Han har en mindre ramme.
Ji-hyun har en mindre ramme enn de andre på laget,
så jeg trodde det ville være en ulempe
i øvelser som krever langvarig muskuløs utholdenhet, som denne.
Da jeg hørte hva oppdraget var,
visste jeg at det ikke ville bli lett og at jeg ville ha en ulempe.
Selv om det ikke blir lett, gir jeg ikke opp,
og jeg skal overraske alle
med nok et uventet resultat.
Dette blir så gøy å se på.
Hvordan vil dette gå?
Alle fem har tatt av seg skjorta.
De har kanonkuler på skuldrene.
Er dette en kroppsbyggerkonkurranse?
Om Joseon-dynastiet hadde hatt sånne okser,
hadde vi blomstret.
De hadde ikke sluttet å jobbe.
Dette blir litt av en konkurranse.
Jeg har det sterkeste laget,
så det er synd at vi må dele oss allerede.
Det blir ikke lett, men jeg skal gjøre mitt beste til slutten.
La oss gjøre det!
- Kom igjen! - Vi klarer dette.
Dette var mitt spill.
Det kreves mye styrke for å dra rullene,
så jeg vinner garantert.
Hvis jeg må kjempe mot dem uansett,
burde jeg bare slå dem her og gå videre.
Selv blant Avengers er én sterkere enn de andre.
Jeg skal være den siste overlevende.
Jung Ji-hyuns lagkamp begynner
når det blåses i fløyta.
Dere må spurte.
- Lykke til. - Kom igjen.
Kom igjen!
- Ok! - Kom igjen!
Jøss, de er raske.
Jung Ji-hyun er raskest.
De er side ved side!
Jung Ji-hyun er rask.
Hva pokker?
Ji-hyun drar hardt.
Jeg ville gi alt fra starten av.
- Jung Ji-hyun er ingen spøk. - Du klarer det.
Bra!
Skal den være så lett å dra i?
Du tuller.
Han er en liten kjempe.
Jeg ble så sjokkert.
Det var ikke det jeg forventet.
Se på Thanos.
Han får den til å se lett ut som en fjær.
Han kan sikkert løpe med den i armene.
- Løp! - Han passerer ham.
- Bare løp. - Du har ikke tid.
Jee-hyuk blir eliminert først.
- Jee-hyuk? - Ja.
Hva skjer?
De er raske.
Se på Jee-hyuk.
Jeg visste jeg måtte løpe så fort jeg kunne når jeg ikke dro.
De må kunne opprettholde farten sin.
- Kom igjen! - De kommer til å bli slitne nå.
Det er greit hittil.
- Akkurat. - Selv den minste feil er kritisk.
De får ikke en sjanse til.
Du må løpe, Min-su!
Det er din siste sjanse. Du må gi alt.
Ok. Løp!
Han er så flink.
Bra, Jang-kun!
Jeg tenkte bare på å komme frem så fort jeg kunne.
Jeg måtte vise dem alt jeg hadde.
Du må løpe, Ji-hyun!
Løp, Min-su! Løp!
Pokker.
- Vent litt. Det er for jevnt. - De er alle så gode.
Avhenger av den siste spurten.
Ok! Løp!
Kom igjen!
- Bare løp! - Løp!
Løp med en gang!
Ok! Løp!
Han ga opp.
Godt jobbet.
Runden er over.
Kim Min-su har blitt eliminert.
Du var flink!
Bra jobbet!
Du var flink.
Min-su.
Jeg tror han skadet beinet.
Da jeg hoppet over og landet på høyre fot,
fikk jeg krampe i beinet.
Og derfor kunne jeg ikke løpe i full fart.
Men jeg var ikke så opprørt som jeg hadde forventet.
Bare de sterkeste var igjen.
De virkelig sterke.
De måtte gi alt fra starten av.
- Klarer de det tre ganger til? - Det er uavgjort.
De har allerede brukt opp energien.
De holder på å falle om.
De må være så slitne.
Hvem vinner?
Andre runde begynner nå.
- Kom igjen! - Kom igjen!
- Du klarer det!
Jeg bare dro i stroppene med armene,
og det gikk ganske greit.
Så jeg bestemte meg for å fortsette å dra den veien.
Han er sliten. Beina gir etter snart.
Beina hans skalv tidligere.
Jeg ble forvirret.
Nei!
- Jeg synes så synd på ham. - Det suger.
Han plasserte ikke stroppene riktig.
Han hadde ikke tid til å det. Det var uventet.
Hva skal han gjøre?
Stroppen satt fast under rulleren.
I første runde kastet jeg den bare ned uten å tenke fremover.
Og det endte opp med å gi meg en ulempe.
Jeg visste jeg måtte dra den ut så fort som mulig
og begynne å løpe,
men det var ikke lett, for jeg følte at jeg stresset.
Ok, løp. Det er ikke over ennå!
Ikke gi opp!
- Løp! - Fortsett, Jang-kun. Ikke gi opp!
Kom igjen!
Man vet aldri hva som kan skje. Ikke gi opp.
Løp! Hold ut!
Løp, Jang-kun! Legg den ned og løp!
Ikke gi opp.
Ikke gi opp!
- Beina hans gir etter. - Du klarer det.
- Hold deg rolig og ta det rolig. - Pokker.
Kom igjen. Du må bare gå tilbake nå.
- Gå tilbake! - Kom igjen!
- Løp! - Ta det rolig.
Fullfør løpet, Jang-kun.
- Ok! Kom igjen, Jang-kun! - Bra, Jang-kun!
Runden er over.
- Lee Jang-kun har blitt eliminert. - Pokker.
Det er så synd.
Han kunne ikke gjøre noe med det. Han må være så sint.
Det gir mening at han er opprørt.
Etter stropp-hendelsen
gikk alt nedoverbakke.
Hadde jeg gått videre i den runden,
ville jeg blitt mer avslappet
og gjort en bedre jobb, så jeg er skuffet.
Jeg er veldig skuffet. Virkelig.
De har to runder igjen.
De må være så slitne.
Ingen av dem er overveldende sterkere.
Utholdenhet gjelder.
Alle har god utholdenhet.
Kanskje det var adrenalinet,
men jeg var ikke så sliten.
Jeg må bare slå de to andre og bli topp fire.
Det er bare to igjen å slå. Jeg gir ikke opp.
Neste runde begynner når det blåses i fløyta.
TREDJE RUNDE
- Lykke til! - Du klarer det! Hold ut!
Du klarer det!
Jee-hyuk er fantastisk.
- Kom igjen, Amotti! - Kom igjen!
Du er kjempeflink, Ji-hyun.
Se så lange bein han har.
Amotti tok på seg stroppene veldig fort.
Ji-hyun er ikke sliten ennå.
Det går bra, Jee-hyuk! Du er fortsatt rask.
Ok! Bra, Ji-hyun.
Vis dem hvor sterk en liten kjempe kan være, Ji-hyun!
Kom igjen, Jee-hyuk!
Jee-hyuk brukte opp all styrken sin i andre runde.
Jeg visste at jeg hadde rotet det til.
Siden jeg løp bakover, brukte jeg bare lårmuskelen.
Så musklene mine ble fort slitne.
Jee-hyuk har ikke tatt det rolig.
Men alle har vært nødt til å gi alt.
- Hva? - Å nei.
- Han rotet det til. - Bare gå.
De to kan ta det rolig.
De får tid til å flytte stroppene sine.
Jeg sa til meg selv at jeg måtte overleve uansett hva.
Å nei.
Fortsett. Det er ikke over ennå!
Han kan ikke gjøre mye fordi beina hans gir etter.
Bra, Amotti!
Fortsett, Amotti!
- Spar på energien, Ji-hyun. - Spar på energien.
- Kom igjen. - Kom igjen.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre,
men jeg gjorde det jeg kunne for å overleve.
- Ordne stroppene, Amotti. - Gjør dem klare.
Du har tid.
Gjør dem klare!
Du må dra den lenger inn!
- Dra den inn! - Den er ikke inne ennå!
Det er ikke over ennå.
De har ikke krysset målstreken ennå,
så jeg har fortsatt en sjanse.
Det er helt jevnt.
Vær forsiktig.
Runden er over.
Kim Jee-hyuk har blitt eliminert.
- Bra jobbet! - Godt jobbet!
Godt jobbet.
Beina hans ga etter.
Godt jobbet!
Så opprørende.
- Du var flink, Jee-hyuk! - Godt jobbet!
Jeg har aldri vært så sliten, selv etter trening.
Men under oppdraget føltes det som om musklene mine
skrek etter hjelp for første gang.
Det var mitt livs tøffeste kamp.
- Nå gjelder det. - Det er siste runde!
Fjerde runde begynner nå.
Det er siste runde!
- Du klarer det! - La oss gjøre dette!
Ja!
Hvem tror du vinner?
- Jeg tror Amotti vinner. - Amotti?
Ja, Amotti.
Størrelsen er viktig.
Jeg tror Ji-hyun vinner.
Han kan ikke tape. Du så det.
- Du så... - Å, det.
Det var sprøtt.
Jeg er nesten der.
Jeg skal gjøre alt jeg kan
og vise folk viljestyrken til en olympier.
Det var han som reddet meg fra helvete.
Så jeg hadde blandede følelser.
Men siden det er vår siste kamp,
tror jeg at å gjøre sitt beste
er en måte å vise motstanderen respekt på,
så det er akkurat det jeg skal gjøre.
Neste runde begynner
når det blåses i fløyta.
- Kom igjen! - Kom igjen!
Tekst: Tina Schultz