Det er siste runde!
Neste runde begynner
når det blåses i fløyta.
- Kom igjen! - Kom igjen!
- Beina har ikke sviktet ennå. - Kom igjen!
Utholdenheten deres er sinnssyk.
Hvordan kan de fortsette?
De er gale.
De er virkelig noe for seg selv.
De har fortsatt energi til overs.
Jeg bare satte i gang. Jeg måtte bare fortsette å løpe.
Hold deg rolig.
Bra!
- Du klarer det, Ji-hyun! - Du klarer det!
Se på ham.
- Jøss, Amotti. - Amotti!
- Heia Ji-hyun! - Heia!
- Amotti er gal. - Han er sprø.
- Amotti er gæren. - Han er koko.
- Han er sprø. - Seriøst.
- Det er siste runde! - Kryp!
- Ned på alle fire!
- Kom igjen! - Heia!
Ikke gi opp! Det er ikke over ennå!
- Kryp! - Kryp!
Jeg var utslitt etter de tidligere rundene.
Men Amotti virket helt fin.
Men jeg ville gi alt.
Heia Jung Ji-hyun!
Kom igjen!
Du klarer det. Ikke gi opp.
- Du kan ta ham igjen. - Fortsett.
- Det er ikke over ennå. Ikke gi opp. - Det er ikke over ennå!
Det er lett for Amotti.
Bra!
- Ja, Amotti! - Nå gjelder det!
Amotti har fortsatt energi igjen.
- Hvordan er det mulig? - Hele veien!
Du klarer det!
Ikke gi opp. Det går bra. Du klarer det!
I hodet mitt ville jeg løpe fortere.
Men jeg hadde presset kroppen min til det ytterste,
så jeg hadde ikke mer energi til å fortsette.
Sinnet mitt fungerte, men kroppen klarte ikke å holde følge.
Jeg følte at jeg ikke ga nok.
Jeg innså hvor grensene mine gikk.
- Aldri i livet. - Han er gal.
Kampen er over.
Ok!
Endelig var det over.
Jeg vant.
Jeg var selvfølgelig glad for å ha vunnet,
men jeg hadde dårlig samvittighet.
Jeg hadde skikkelig dårlig samvittighet.
Du klarer det!
- Heia Jung Ji-hyun! - Han var flink.
- Sånn skal det gjøres! Fullfør løpet! - Du var best!
- Bra. - Godt jobbet.
- Gratulerer.
- Takk, Ji-hyun. - Godt jobbet.
Du må vinne.
Takk.
- Du burde takke Ji-hyun. - Takk, Ji-hyun!
- Vinn premiepengene. - Du bør bare vinne!
Takk.
- Det var vakkert. - Det var utrolig.
Masse respekt.
Bra!
- Sånn skal det gjøres! - Det var en tøff kamp.
Den siste overlevende fra Jung Ji-hyuns lag er...
...Amotti.
Kom igjen, Amotti!
Det har vært tøft å komme så langt.
Jeg hadde de beste lagmedlemmene.
Så jeg skal gjøre mitt beste
og vinne på deres vegne.
Dette var det mest konkurranselystne laget.
Du var flink.
Det er over.
- Du var flink. - Godt jobbet.
- Han er nok skuffet. - Selvsagt.
Jeg tenkte på hvordan ting hadde gått om jeg hadde gjort det bedre.
Jeg var så glad for å kunne føle
de følelsene jeg hadde i løpet av karrieren som idrettsutøver.
Men nå som alt er over, er det ganske skuffende.
Jeg forberedte meg til dette programmet
som om det var mitt fjerde OL.
Jeg ga alt, så jeg angrer ikke på noe.
Jeg likte til og med å forberede meg til dette.
Jeg går tilbake til yrket mitt
og fortsetter å utfordre meg selv.
Så synd.
Det var en ære å være på denne reisen med et så godt lag og en så god leder.
Jeg kommer sterkere tilbake.
Jeg vil ikke ødelegge den.
Jeg var så glad og beæret over å være en del av dette laget.
Thanos.
Det er så trist å se ham knuse den.
Knips med fingrene.
Det er så bortkastet å ødelegge den.
Det er det virkelig.
Det var flott å være på et lag med disse fantastiske folkene.
Siden han slo alle på laget vårt,
håper jeg Amotti vinner, så tapene våre er verdt det.
Jeg har hatt det så gøy. Takk.
Dere var alle flinke!
Godt jobbet, Ji-hyun.
Dere var alle flinke.
- Amotti, du må vinne. Ok? - Du må det.
- Du må vinne. - Vinn for oss andre.
- Uten deg - Du er vårt siste håp.
hadde jeg blitt eliminert.
- Godt jobbet, folkens. - Takk.
Godt jobbet, alle sammen.
TOPP 4: HONG BEOM-SEOK, JUSTIN HARVEY, ANDRE JIN, AMOTTI
PHYSICAL: 100 UNDERGROUND
Snart er det over.
Er du selvsikker?
Kampene er så annerledes enn i sesong 1.
Veldig annerledes.
Så det er uforutsigbart.
- Jeg aner ikke hva som venter. - De gjør det uforutsigbart.
Hvilket oppdrag syntes dere var mest vanskelig?
Amotti?
For meg var det den første lagkampen.
- Å, labyrinterobringen? - Ja.
- Mot Dong-hyuns lag? - Dere tapte.
- Ja, fordi vi tapte. - Akkurat.
Og etter det, trøstekampen...
Trøstekampen var skremmende.
Jeg visste at jeg ikke ville overleve lenge.
- Ingen håp for meg. - Kun én gikk videre.
Nettopp. Bare én.
Det var de vanskeligste oppdragene.
Den trøstekampen... Vi tre bare så på.
- Det var den fæleste kampen. - Det var intenst.
Dere hadde det lett.
Hva?
Vi hadde det.
Jeg så på ovenfra,
og jeg visste at jeg ikke ville overleve om jeg var der.
Det var nok den vanskeligste kampen.
Hva var verst for deg, Justin?
Det siste oppdraget.
- Rullen. - Å, rullen.
Ikke fordi det var fysisk vanskelig,
men fordi jeg måtte konkurrere mot lagmedlemmene mine.
Etter min mening var mitt lags kjemi og lagarbeid best.
Det var trist å se alle bli eliminert.
Det var ikke lett å måtte slå dem.
I begynnelsen spurte jeg deg hva slags sport du driver med,
- og du sa "alle". - Akkurat.
Jeg husker at jeg tenkte: "Hva er greia hans?"
Men jeg tror jeg har prøvd alt.
Jeg har drevet med forskjellige idretter siden jeg var ung.
Jeg driver med nesten alle idretter.
Og jeg begynte med CrossFit nylig.
Jeg liker det fordi det inneholder alt jeg liker
i én enkelt idrett.
Amotti, drev du også med idrett som tenåring?
Nei, jeg begynte med CrossFit etter at jeg ble dimittert fra militæret.
- Du begynte etter militærtjenesten? - Ja.
Målet mitt var å bli en berømt CrossFit-atlet.
Men så havnet jeg i en bilulykke.
Og du skadet ankelen?
Ja, jeg brakk ankelen.
Jeg trodde ikke jeg kunne trene mer.
Jeg kan ikke bruke ankelen slik jeg pleide,
men jeg er takknemlig for at jeg fortsatt kan trene.
Jeg føler meg som en rugbyambassadør, for jeg snakker så mye om det.
Selv om det koreanske rugbylandslaget kunne delta i OL,
har jeg operert kneet flere ganger,
så jeg måtte pensjonere meg tidlig.
Men jeg angrer ikke på noe, for jeg var med på å skrive historie
som representant for Korea.
Man føler seg alltid litt urolig etter at man har blitt operert.
- Du har rett. - Jeg har også operert skulderen,
så jeg er alltid redd for å skade den igjen.
Skulder, ankel og kne. Hva med deg?
- Jeg kan ikke bøye håndleddet bakover. - Håndleddet?
Hvis vi må slåss,
- tar jeg kneet og håndleddet ditt. - Mitt kne, hans håndledd og hans ankel.
Ok.
Og jeg sparker ankelen din.
Herregud.
Hva er dere mest selvsikre på?
- Det er løping for Beom-seok. - Det er løping for meg.
- Ja, løping. - Akkurat.
Bare det ikke er en kamp.
Jeg vil at det skal være en kamp.
Jeg også. Det er fordi vi har spilt rugby.
- Dere vil ha kamp? - Ja.
Alle dere tre
er atletiske og har god utholdenhet.
Uansett resultat, tror jeg ikke jeg vil angre på noe,
for jeg vet at jeg gjorde mitt beste.
Det er en ære. Det er det virkelig.
- Alle føler nok det samme. - Akkurat.
Jeg vil heller ikke angre på noe.
Samme her.
- Jeg hater å tape. - Ja.
- Så jeg skal vinne. - Men...
...de sa ikke at de ville tape.
- Nei. - Men det hørtes ut som...
Jeg sa ikke at jeg ga opp.
Det hørtes ut som du var forberedt på å tape.
- Nei, vi skal gjøre vårt beste. - Det var ikke det du mente?
- Men vi klarer oss selv om vi taper. - Jeg skjønner.
Det hørtes sånn ut for meg.
- Selvsagt vil vi vinne. - Her er greia.
"Ønsker å vinne" og "vil vinne" er forskjellige ting.
- Det er tankegangen. - Nettopp.
La oss gi alt til siste slutt.
- Ok. - La oss gjøre det.
- Ja! - Vi klarer dette.
TOPP 4
Jakten på den mest perfekte fysikken,
uavhengig av kjønn, alder eller rase.
Physical: 100.
Nå gjelder det.
- Finalen. - Hvem vinner?
Hvorfor er jeg nervøs?
Tenk at jeg sitter her.
De må være så nervøse.
- Seriøst. - Ja.
Etter de tøffe kampene mellom 100 deltakere,
er de gjenværende
Amotti...
Han overlevde fra helvete.
- Han er gal. - ...Hong Beom-seok...
...Andre Jin...
...og Justin Harvey.
Kom igjen, Justin.
- Han er så kul. - Han ser så kul ut.
Den som overlever til siste slutt,
den siste som står igjen,
vinner 300 millioner won.
- Galskap. - Sprøtt.
En av dem vinner.
Dette er like intenst som OL.
Nå gjenstår bare det siste oppdraget
"for å avgjøre hvilken fysikk som blir stående igjen til sist."
I forrige oppdrag var det 20 personer igjen.
Men nå er det bare fire igjen.
Jeg har 25 % sjanse til å vinne.
Siden jeg allerede har kommet så langt,
vil jeg vinne og beskytte torsoen min.
Jeg er nervøs.
Jeg har bare mer lyst på det nå som jeg har kommet så langt.
Så jeg må vinne uansett hva.
Jeg måtte slå lagmedlemmene mine for å komme så langt.
Enda en grunn til at jeg
skal gjøre mitt beste og vinne.
Det siste oppdraget dere skal konkurrere i,
vil bestå av
tre runder.
TRE RUNDER
-...vil bestå av tre runder. - Tre runder?
Det blir vanskeligere for hver runde.
De må være så nervøse
fordi de ikke vet hva som venter dem.
Første runde i siste oppdrag
som gjør at vi står igjen med én fysikk...
...vil nå bli avslørt.
Hva blir det til?
Hva skal de gjøre?
- Jeg er kvalm. - Jeg er så spent.
Må vi henge fra dem?
Hva er dette?
- Noe falt. - Er det et tau?
Pokker, er det et tau?
- Hva er det? - Hva er det?
Må de klatre opp tauet?
- Et tau? - De må vel klatre opp.
- Men det er håndtak. - Hva?
Første runde i siste oppdrag.
Deltakerne må holde fast i tauet som er festet til torsoene
og holde ut til siste slutt.
- Holde ut? - De må holde på den.
Det er sprøtt.
Den som ikke klarer å holde fast i torsoen sin,
blir eliminert umiddelbart.
Vekten på torsoen dere må holde oppe
er 40 % av kroppsvekten deres.
Én deltaker blir eliminert i første runde.
Spillet er over så snart en deltaker er eliminert.
Og de resterende tre deltagerne går videre til neste runde.
Jeg har god utholdenhet.
Så da jeg så trøstekampen i sesong 1,
tenkte jeg at jeg hadde overlevd hvis jeg var der.
Og det var samme kamp,
så jeg tenkte jeg kunne gå videre.
Dette er mitt spill. Jeg var selvsikker.
Jeg skal beskytte torsoen min uansett hva.
Jeg skal holde ut til siste slutt.
Jeg var fornøyd med spillet.
Jeg har utmerket gripestyrke.
Så jeg tror jeg kommer på første- eller andreplass.
Vi er her for å beskytte torsoene våre.
For første gang kan vi beskytte torsoene med våre egne hender.
Vekten min er bare noe jeg må håndtere.
Jeg skal beskytte min dyrebare torso for enhver pris.
Første runde av Physical: 100s siste oppdrag
begynner nå.
Er ikke de fire ganske like?
- Ingen er spesielt svære. - Akkurat.
- De er slanke. - Muskler bygget for ytelse.
- Beom-seok og Amotti har god utholdenhet. - Ja.
- De er førsteklasses. - Absolutt.
Jeg heier på Justin og Andre
- Skjønner. - fordi de er underdogs.
- Vi må heie på Amotti. - Ja.
Han må vinne, så vi vet at vi tapte mot den beste deltakeren.
- Ja. - Du har rett.
- Jeg håper Beom-seok vinner. - Jeg også.
- Ikke sant? - Ja.
- De begynner. - De begynner.
- Det er så kult. - De har hengt opp torsoene.
- Hva pokker? - De har virkelig hengt dem opp.
- Se på det. - Det er restene.
Er det fra torsoene våre?
Det er så mye.
- Restene våre. - Nettopp.
Tapernes torsoer.
Det siste oppdraget i Physical: 100.
Første runde begynner nå.
Kom igjen.
- Heia Andre! - Kom igjen!
- Heia!
- Kom igjen, Justin. - Kom igjen.
De må være så nervøse.
Jeg er selvsikker før første runde av siste oppdrag,
så jeg har fått en god start.
Jeg har gjort alt mulig for å komme hit.
Hvis jeg ikke kan beskytte torsoen, bør jeg dra hjem.
Jeg var i spesialstyrkene
og jeg var brannmann,
så jeg er stolt av viljestyrken min.
Og jeg tror jeg har overtaket på det aspektet
sammenlignet med de andre deltakerne.
Jeg tror på meg selv.
Jeg visste jeg ville holde ut til slutten, så jeg var ikke bekymret.
Jeg måtte bare tro på meg selv.
Jeg var veldig selvsikker.
Kampen begynner nå.
- Jeg er nervøs. - Så nervepirrende.
Kom igjen!
Justin lener seg helt bakover.
JUSTIN HARVEY 34 KG
Jeg brukte kroppsvekten min, ikke trekkstyrken min,
til å dra i tauet.
Taktikken min var å lene meg så langt tilbake som mulig.
ANDRE JIN 100 KG
ANDRE JIN 40 KG
Jeg tenkte det var bedre å bruke én arm mer enn den andre
for å la den andre armen hvile,
og så bytte frem og tilbake etter behov.
AMOTTI 87 KG
AMOTTI 34,8 KG
Strategien min var å bruke et krok-grep.
I CrossFit
tar man tak i vektstanga sånn.
Krok-grepet fjerner belastningen fra underarmene.
Så strategien min var å spare på underarmsstyrken
så mye jeg kunne.
HONG BEOM-SEOK 76 KG
HONG BEOM-SEOK 30,4 KG
Siden jeg måtte holde ut så lenge som mulig,
prøvde jeg å ikke bruke underarmene for mye.
Så jeg rettet ut armene
og brukte kroppsvekten min til å hjelpe meg.
De må bruke kroppsvekten, for det handler om utholdenhet.
Så laglederen vår...
- Det kan være en fordel for Beom-seok. - Du har rett.
Han blir aldri sliten i underarmene.
Amotti ser så stabil ut.
Jeg bare sto stille.
Jeg kom ikke til å la den falle.
Justin har øynene lukket. Han er fokusert.
Han er så kul.
Jeg svetter i hendene.
- Jeg også. - Seriøst.
- Fy søren. - De er så svette.
Jeg lurer på hvor vanskelig det er.
Samme her.
De må sjekke hverandre ut.
Ja, og de skjønner det nok når noen begynner å bli slitne.
Jeg vil kjenne hvor tung den er.
Jeg er nysgjerrig.
Jeg hadde blitt skuffet om jeg røk ut her.
Dette er en kamp mot dem selv.
Han begynner å svette i hendene.
Jeg måtte bruke mye mer styrke enn jeg trodde.
Så det begynte å bli slitsomt.
Er det Andre?
Han ser litt sliten ut.
- Han ser sliten ut. - Ja.
Vi kunne ikke vite hvor mye tid som hadde gått.
Musklene mine begynte å bli ømme.
Å nei.
Han begynner å kjenne det.
Etter hvert som tiden gikk, begynte jeg å kjenne det i armene,
og grepet mitt ble svekket.
Jeg visste ikke at jeg skulle bli sliten så fort.
Det ser ikke lett ut.
- Amotti ser så avslappet ut. - Han har det flott.
Å nei. Justin sliter.
- Nei! - Vær så snill, Justin. Ikke slipp.
Nei, Justin.
- Han er sliten. - Justin.
Du klarer det!
Det var vanskelig for meg, så jeg trodde de andre hadde det verre.
Jeg så på ansiktene deres at Justin slet.
- Du klarer det! - Du klarer det, Justin!
Plutselig hørte jeg folk heie på Justin.
Da jeg hørte det, ble jeg mer bestemt på å vinne.
og sa til meg selv at jeg måtte slå Justin.
Bare én person måtte elimineres for at runden skulle ta slutt.
Så jeg ville overleve om jeg holdt ut lenger enn Justin.
Du klarer det, Justin!
- Den er på vei ned. - Nei.
- Hold ut!
- Justin! - Justin!
- Nei, hold ut. - Ikke gi opp!
- Nei, Justin! - Vær så snill.
Jeg vil virkelig ikke bli eliminert slik.
Jeg sa til meg selv at jeg måtte slå Justin.
Hva pokker?
Seriøst?
Jeg må overleve uansett hva.
Nei!
- Nei, Justin. - Nei.
- Hold ut litt til! - Nei!
- Justin! - Nei!
- Justin!
- Nei! Vær så snill! - Hold ut!
Hold ut!
Kampen er over.
- Hold ut! - Nei!
- Nei, Justin! - Han gjorde sitt beste.
Det er over.
Jeg synes så synd på ham.
Jeg var skuffet over meg selv.
Jeg ville gjøre det bedre.
Hvorfor måtte dette være første kamp?
Justin.
Han må være så opprørt.
Justin Harvey har blitt eliminert
i første runde av siste oppdrag.
Jeg var glad jeg overlevde.
Men jeg kunne ikke nyte at jeg gikk videre til neste runde
vel vitende om at enda en person gikk ut.
Jeg visste hva Justin følte,
så jeg ville ikke vise at jeg var glad.
Men jeg var glad jeg kom til topp tre.
- Bra jobbet. - Bra jobbet.
- Han var flink. - Bra jobbet.
- Bra jobbet.
Så synd.
Jeg ville virkelig vinne.
Etter hvert som jeg rykket opp,
begynte jeg å tro at jeg faktisk kunne vinne.
Å bli eliminert etter å ha kommet så langt
er ærlig talt mer smertefullt.
Til de gjenværende deltakerne...
Lykke til.
Dere er blant topp tre,
og det viser hvor flinke dere er.
Måtte den beste vinne.
Du var flink.
- Bra jobbet! - Godt gjort!
Den eliminerte deltakeren kan nå forlate arenaen.
Justin, du var fantastisk.
Du var flink.
- Så flink. - Sikkert lei seg.
Det er synd.
Lykke til, gutter!
- Lykke til. - Takk.
Dette programmet er ingen spøk.
Det er så vanskelig og krevende.
Men det gjorde det enda morsommere.
Jeg er ikke fornøyd med fjerdeplassen,
men jeg er takknemlig for erfaringen.
Man taper uansett om man kommer på fjerde eller hundrede plass.
Så jeg er litt skuffet.
Men siden jeg kom så langt,
var det ikke så ille.
De som overlevde første runde i siste oppdrag er...
...Amotti, Hong Beom-seok og Andre Jin.
Bra jobbet, Amotti!
Kom igjen, Amotti!
- Beom-seok er så god. Kom igjen! - Flott!
Det er konkurranse.
Andre overlevde.
- Han var flink. - Han overlevde.
Men greia er
at man må ha hellet med seg også.
- Du har rett. - Det kommer an på spillet.
Andre runde i siste oppdrag begynner nå.
- Med en gang? - Med en gang?
Med en gang?
Hva tror dere neste spill blir?
Hva kan det være? De målte sittehøyden.
- Målte de høyden? - Ja.
Både stå- og sittehøyde.
- Jeg skjønner. - Hva kan det være?
Jeg vil ikke prøve å gjette mer.
Jeg tar alltid feil, så det er ikke noe poeng.
- Jeg håper de skal gjøre noe utrolig. - Seriøst.
- Noe sprøtt. - Noe ingen forventer.
Physical: 100.
Deltakere, gå inn i arenaen.
Hva er dette?
Da jeg så arenaen, tenkte jeg: "Dette er galskap.
De tøyer virkelig grensene."
- Hva? - Hva?
- Hva er det? - Hva er det?
- Det er enormt. - Det er svært.
Kanskje de må dra det.
- Eller må de holde det oppe? - Skal de ta knebøy?
- Hva pokker? - Det er sprøtt.
Jeg visste ikke hva vi måtte gjøre.
Skulle vi løfte den?
Det var tre vognaktige strukturer.
Og det var et samlebånd.
Hva var det til?
Jeg kunne ikke forestille meg hva som ventet oss.
Andre runde i Physical: 100s siste oppdrag.
Spillet er...
...uendelige knebøy.
- Det er sprøtt. - Det er sprøtt!
Det er sprøtt.
- Uendelig knebøy? - Aldri i livet.
Det blir så vanskelig.
Det høres skremmende ut.
Knebøy? Det er sprøtt.
Navnet i seg selv var så nådeløst.
"Uendelige knebøy."
Jeg ble litt overveldet da jeg hørte ordet "uendelig".
Slike ord skremmer meg.
- Det var derfor de målte høyden. - Ja, det var derfor.
- Det er rimelig. - Ja.
- For å matche høyden. - Den må matche høyden deres.
Deltakerne begynner å ta knebøy
når det blåses i fløyten.
Vekten vil gradvis øke.
Det er noe på toppen.
- Det ser ut som en container. - Ja.
Deltakeren som ikke greier å holde følge med fløyten,
eller som ikke klarer å løfte vekten, vil bli eliminert umiddelbart.
De uendelige knebøyene fortsetter til én deltaker er eliminert.
Det er et helvete.
Hvordan kom de på noe sånt?
Dette er sprøtt.
Er noen av dem selvsikre på dette?
Dette er også mitt spill.
Det er dette jeg alltid gjør.
Jeg liker å ta mange knebøy.
Da jeg hørte "uendelig", visste jeg at det var mitt spill.
Det er umulig for meg å komme på sisteplass.
Jeg visste jeg ville gjøre det bra før jeg startet.
Jeg tror Amotti vil gjøre det bra.
Det er en fordel for ham. De tar mange repetisjoner i CrossFit.
Det er absolutt gunstig for Amotti.
Det hadde vært gunstig for Andre hvis de skulle løfte tungt.
Men Andre spilte rugby, så han har en sterk underkropp.
De andre deltakerne tar kanskje knebøy oftere enn meg,
men jeg er fortsatt sterkere enn dem.
Jeg er større og veier mer,
så jeg tror jeg har en sjanse dersom vekten økes raskt.
Lagleder Hong ser selvsikker ut.
- Han har utholdenheten. - Han har god utholdenhet.
Det uunngåelige har kommet.
Jeg tar faktisk ikke knebøy med vekter.
Så jeg håpet det ikke ville bli et spill,
men det gjorde det.
Jeg var bekymret.
Jeg var i trøbbel.
Før kampen skal hver deltaker si noen ord,
og vi begynner med Amotti.
Jeg lever og ånder for knebøy,
så jeg er selvsikker.
Jeg skal gi alt jeg har og gå videre til neste runde.
Bra!
- Heia Amotti! - Heia Amotti!
Du klarer det!
Dette er hans spill.
Akkurat som jeg har gjort til nå,
skal jeg gjøre alt jeg kan for å gå videre til neste runde,
så jeg ikke angrer på noe.
- Bra. - Du klarer det!
- Kom igjen! - Heia Beom-seok!
Du klarer det.
Det blir ikke lett.
Det blir ekstremt vondt.
Men jeg livnærer meg på smerte, så jeg kommer meg gjennom det.
- Kom igjen, Andre! - Du klarer det!
Bare to deltakere vil overleve
i andre runde av siste oppdrag.
- Gjør de seg klare? - Det begynner.
Kom igjen.
De uendelige knebøyene begynner nå.
Det begynner. Ok! Kom igjen!
- Kom igjen! - Lykke til!
SISTE OPPDRAG ANDRE RUNDE
Nå blir det lagt til vekt.
Med en gang?
- Hva er det? - Hva?
Det kommer noe ned.
- Er det steiner? - Det ser sånn ut.
- Steiner? - Kull?
- Jeg tror det er kull.
Du tuller.
Det er faktisk kull.
Jeg forventet ikke at det skulle være kull.
Jeg kunne ikke tro mine egne øyne.
Det var som en scene fra en film.
Produksjonsteamet er gale.
De tok den virkelig helt ut.
- Aldri i livet. - Det er imponerende.
Tuller du?
Jeg får frysninger.
Jeg får gåsehud.
Det er imponerende.
- Det er mye. - Det stopper ikke.
Det blir så tung.
Vil det noen gang stoppe?
Kullet bare fortsatte å komme.
Det tok aldri slutt.
Jeg tryglet om at det skulle ta slutt,
men det bare fortsatte å komme.
Jeg lurte på hvor mye det ville veie.
Det var vanskelig å gjette.
FØRSTE SETT: 100 KG
Jeg aner ikke hvem som blir eliminert.
Det er vanskelig å forutsi hvem som vinner.
Jeg gjør som jeg alltid har gjort.
Det blir lett.
Jeg er usikker på meg selv, fordi jeg ikke tar så mange knebøy.
Så selv jeg vet ikke hvor mange jeg kan klare.
Men jeg gir ikke opp, selv om beina mine gir etter.
Jeg overvinner presset, sender en annen hjem
og kommer meg til siste runde.
Løft vekten og gjør dere klare i stående posisjon.
Det blåses i fløyten for å signalisere at dere må ta knebøy.
- Lykke til! - Lykke til!
- Kom igjen!
Nå begynner de.
Det går fort. Det er ikke mye til pause.
Det virker overkommelig så langt.
Det må være overkommelig.
Jeg hadde en god følelse da knebøyene begynte.
Jeg var ganske bekymret, men da vi begynte,
følte jeg at jeg kunne ta mange repetisjoner.
Jeg måtte bare gjøre mitt beste.
Men det var lett for meg,
så det må ha vært lettere for de andre.
Det var for lett.
Det var som min vanlige oppvarming.
Jeg startet første sett som om det var oppvarming.
Så langt er det jevnt.
Alle ser avslappet ut.
Ti.
Mer enn ti per sett?
Er det 20 repetisjoner?
Det er så mange.
Jeg lurte på hvor mange vi måtte gjøre.
Vi hadde ikke fått vite hvor mange knebøy vi skulle ta,
så jeg begynte å bli litt nervøs.
Jeg lurte på hvor mange vi måtte ta.
- Nitten. - Nitten.
- Tjue. - Tjue.
- Skal de ikke øke vekten?
- Skal de fortsette? - Pust.
- De skal ta flere. - Seriøst?
- De tar flere. - Seriøst?
- De stopper ikke. - Hvor mange må de ta?
Det er virkelig uendelig.
Alle er veldig gode.
Andre sakker akterut.
Ja.
- Er det fordi han er høy? - Ja.
Han må bevege seg lenger.
For å være ærlig er begge knøttsmå.
Begge er korte, så de har en fordel.
Hvis du er kortere, må du bevege deg mindre.
Så det er lettere å reise seg fort igjen.
Jeg var bekymret for om jeg ville klare å holde tritt med tempoet.
Men det første settet var fortsatt gjennomførbart.
- Tretti. - Tretti.
- Nå økes vekten. - Det er 30.
- Økes etter 30. - Gå til venteområdet.
- Så de går unna. - De får hvile.
Det gir mening. Ok!
- Har de tatt 30 allerede? - Ok.
- Bra. - Det svir sikkert i lårene.
Det er vanskelig for meg å ta 20 knebøy.
Ja, det er ikke lett.
Det er vanskelig nok å ta knebøy med kroppsvekten.
Jeg må innrømme at dette er gjennomtenkt.
- Lyden er sinnssyk. - Hør på det.
Det høres så brutalt ut.
Lyden av at de faller er sinnssyk.
Det rant mer kull ned, så jeg ble nervøs.
Det falt like mye som før det første settet.
Jeg var nysgjerrig på hvor mye det ville veie
og om jeg kunne løfte den igjen.
Nå kom det til å bli vanskelig.
Det er nok mer enn 100 kg nå.
Jeg tror også det.
Ja, det blir nok litt over 100 kg.
Det blir tøft nå.
Den økte vekten kan endre ting.
- Du har rett. - Det vil den.
Det blir annerledes når det er tyngre.
ANDRE SETT: 150 KG
Løft vekten og gjør dere klare i stående posisjon.
De har ikke så mye tid til å hvile.
- De begynner med en gang. - De begynner så raskt.
De har allerede tatt 30 knebøy, så det blir enda vanskeligere.
De er nok allerede slitne.
Vi kan se hvor tungt det er på uttrykkene deres når de reiser seg.
Kom igjen.
Det ser så tungt ut.
- Det må være ganske tungt. - De reiste seg ikke like lett.
Det var ikke så utfordrende ennå,
så jeg trodde 30 skulle bli lett.
Det gikk greit.
Jeg følte at jeg kom til å klare det andre settet.
Så langt går det bra.
Jeg er vant til å ta 100 kg i knebøy.
Så det virket mulig å komme forbi det andre settet.
Det blåses i fløyta når dere skal ta knebøy.
- Du klarer det! - Lykke til!
- Kom igjen! - Kom igjen!
- En. - Bra tempo.
Det går fortsatt.
De er gode.
Jeg blir sliten av å se på dem.
- Han er så rask. - Se på Beom-seok.
Han er rå.
Beom-seok går ned så fort.
- Ja, ikke sant? - Det er bedre å gjøre det.
Jeg undersøkte strukturen
og fant ut at jeg kunne bruke et triks for å gjøre det lettere.
Regelen var å huke seg ned nok til å berøre stolpene.
Så jeg innså at jeg ikke trengte å anstrenge meg når jeg gikk ned.
Jeg slappet taket når jeg gikk ned, og brukte bare kraft når jeg gikk opp.
Det var strategien min.
Ikke motstå vekten. Det er bedre å slippe seg ned.
Strategien min virket ganske bra,
så jeg fikk mer selvtillit underveis.
Han er fantastisk.
Det ser ikke ut som Amotti sliter.
Han gjør det bra.
Han er så stabil.
Jeg ville ikke vise hva jeg følte
så lenge jeg kunne.
Strategien min var å holde maska for å få de andre til å gi opp.
Til og med formen hans er perfekt.
Andre ser ut til å slite.
- Han sliter. Han ser sliten ut. - Nei, Andre.
Jeg begynte å få vondt i korsryggen,
så jeg telte ikke knebøyene.
Jeg fokuserte mer på ryggen.
Ryggen gjør vondt når man tar mange knebøy.
Det er sant.
På det tidspunktet var det en kamp mot meg selv.
Jeg fulgte ikke med på de andre. Jeg ville bare slå meg selv.
Jeg konkurrerte mot Andre Jin.
Slå meg selv.
- De tar så mange. Det må være tøft. - Seriøst.
Vil ikke antallet repetisjoner gå ned siden det er tyngre?
- Det er nok 20. - Jeg tror de klarer 20 denne gangen.
Hold ut, Andre.
Nitten.
- Tjue. - Tjue.
Tjueen.
Er det 30 igjen?
Tretti til.
- Det er uendelig. - Sprøtt.
Det må være så tøft.
De er utrolige.
Jeg synes synd på Andre.
Du gjør det bra, Andre.
Han presser seg gjennom.
Uansett hvor gode de andre deltakerne er i knebøy,
og hvor god utholdenheten deres er,
er det sikkert vanskelig for dem også når det er vanskelig for meg.
Den var litt tyngre enn jeg trodde.
Jeg begynte å slite litt.
Musklene brant.
Musklene ble mer og mer slitne.
Så jeg ristet på beina etter hver knebøy.
Siden jeg ikke har mye erfaring med knebøy,
ville jeg ikke at beina skulle bli stive.
Så jeg ristet dem etter hver knebøy.
Det var tøffere enn forventet.
- Er det den siste? - Bare litt til.
- Tjueni. Den siste. - Bare én til.
Den siste.
- Tretti. Ok! - Ok!
- Aldri i livet! - Det er galskap!
Skal de ta flere?
- Mer enn 30? - Det er absurd.
Burde de ikke ta færre repetisjoner når det er tyngre?
- Dette er galskap. - Det var helt uventet.
Dette må være en spøk.
Jeg telte 30,
men det ble fortsatt blåst i fløyta.
Først trodde jeg at jeg telte feil.
Men det var ti repetisjoner til.
Jeg sluttet å telle i hodet da jeg innså at det var mer enn 30.
- De er sikkert andpustne. - Ja.
Dette er så slemt.
Jeg tenkte at jeg gjorde det bra og at det snart var over.
Jeg begynte å kjenne det i beina.
Jeg tvilte ikke på om jeg ville klare det.
Jeg visste bare at jeg måtte fortsette, uansett hva.
Nå økes vekten.
De tok 40.
Det er galskap.
De har allerede tatt 70 knebøy med vekter.
Så snart jeg senket vekten,
tenkte jeg: "Hva skjer med beina mine?"
Jeg hadde vondt i ryggen
og beina begynte å gjøre vondt da jeg var ferdig.
De er gale.
Hvordan er det mulig?
Jeg får gåsehud.
Alle tre er noen beist.
Det er de virkelig.
- Her kommer det. - Det faller igjen.
Det må være skremmende å høre det.
- Det er faktisk mye. - Det er det virkelig.
- Det tar aldri slutt. - Det er så mye.
Jeg ønsket at det skulle falle mindre kull i min.
Det var det jeg tenkte på.
Stopp.
Vær så snill, stopp.
Jeg var bekymret fordi jeg hadde nådd grensen min,
men vekten ville bare øke.
Jeg tror noen vil bli eliminert i dette settet.
TREDJE SETT: 200 KG
Vennligst løft vekten
og gjør dere klare i stående posisjon.
Dette er så nådeløst.
- Nå handler det om viljestyrke. - Jeg er tørr i munnen av nervøsitet.
Ok. Greit, kom igjen.
- Du klarer det! - Kom igjen!
- Du klarer det! - Du klarer det!
- To, tre. - Kom igjen!
Heia Amotti!
Kom igjen, Amotti!
- Du kan det, Beom-seok! - Kom igjen, Beom-seok!
Kom igjen, Andre!
Faen, det er tungt.
Det blåses i fløyta når dere skal ta knebøy.
- Nå begynner de igjen. - Hva?
De er gale.
Det ser tungt ut.
Faen.
Å nei. Det må være tungt.
Dette er ikke bra.
Jeg hadde overskredet grensene mine. Det var en kamp mot meg selv.
Andre-utfordringen. Jeg tok på meg en ny utfordring.
Jeg bare måtte klare det.
Jeg ville bare komme meg gjennom dette settet.
Det må være tungt nå.
Amottis uttrykk endrer seg.
Beina mine begynte å bli slitne.
Det handlet om viljestyrke på det tidspunktet.
Jeg sa til meg selv at jeg kunne klare det.
Det var mye tyngre enn jeg trodde.
Beina mine var mer slitne enn i andre sett,
så jeg var litt nervøs.
Det ser så tøft ut.
- Andre sakker farten. - Å nei.
Faen.
Andre, hold ut!
Du klarer det!
Kom igjen, Andre.
- Kom igjen! - Han klarer det ikke lenger.
Det er tøft.
Jeg tenkte:
"Kroppen gir kanskje opp, men sinnet gjør aldri det."
Det ser så tøft ut.
Det gjør vondt.
Er de to engang mennesker?
- Hong Beom-seok og Amotti er gale. - Amotti ser så avslappet ut.
Det ble stadig vanskeligere.
Det var definitivt vanskeligere enn første sett.
Det var tungt, men jeg hadde en følelse av at Andre Jin ville bli eliminert.
Så jeg ga alt.
Andre hadde sakket farten,
men han stoppet ikke.
Jo lenger han holdt ut,
jo vanskeligere ble det for beina mine.
Det var det jeg tenkte på.
Atleter, spesielt rugbyspillere,
stopper ikke midt i en kamp.
Jeg minte meg selv på det.
Selv om det var tøft,
ville jeg i det minste komme meg gjennom settet.
Jeg ga ikke opp.
Kom igjen, Andre. Han sakker akterut.
Du klarer det!
Tre til, og så er det over.
- Kom igjen, Andre! - Fortsett.
Kom igjen!
Jeg føler meg andpusten.
Bare litt til.
Kom deg opp, Andre!
Andre!
Bare litt til!
Hold ut.
- Litt til. Ok. - Han gir ikke opp.
Det er ren viljestyrke.
- Alt sitter i hodet. - Seriøst.
Andre er fantastisk.
Se på Amottis øyne.
Se på øynene hans.
Han er vanvittig sterk.
De to er av en annen verden.
Å tape er ikke et alternativ for dem.
- Press, Andre! - Press.
Kom igjen, Andre. Kom igjen.
Han presset grensene sine.
De gjør det kjempebra, alle sammen.
De er slitne nå.
Jeg må gi alt.
Jeg kan ikke gi opp. Det skjer ikke.
Nå økes vekten.
FJERDE VEKTØKNING
- De klarte det. - Ok.
- De holdt ut. - De er gale.
Han ga ikke opp.
Andre presser seg gjennom det.
Jeg var flink. Jeg ga alt.
Han er søkkvåt av svette.
Jeg gjorde mitt beste.
Han sliter med å reise seg.
Han er utrolig.
De er alle utrolige.
- Jeg trodde det skulle være over nå. - Ja.
De går på ren trass nå.
Amottis blikk har endret seg.
Selvsagt. Han er i fyr og flamme nå.
Jeg sa til meg selv at det ikke var vanskelig,
men det var det.
Det var vanskelig.
Jeg trodde det skulle bli det siste settet.
Vi klarer dette.
Jeg måtte stole på viljestyrken min for å holde ut nå.
Mer kull?
Det holder!
- Vekten økes. - Det er det virkelige hinderet.
Det er det avgjørende øyeblikket.
Det vil nok føles som 300 kg.
Ja, for de har tatt mange knebøy nå.
Det vil føles sånn.
FJERDE SETT: 250 KG
Han er sliten i beina.
Det blir sikkert verre av å ta en pause.
- Det vil slite dem ut. - Du har rett.
De er fullstendig utmattet nå.
Jeg er nervøs på deres vegne.
Det må være ufattelig vanskelig.
Se på kroppene deres.
De er av en annen verden.
Kroppene deres er vakre.
Masse respekt.
Løft vekten og gjør dere klare i stående posisjon.
Nå begynner de igjen.
Jeg tror ikke de klarer å stå.
De gjør det igjen.
Dette er latterlig.
Det føltes bra. Jeg tenkte at dette må være min dag.
Jeg følte meg bra.
Det var gøy.
Da jeg løftet vekten,
hadde jeg på følelsen at jeg kunne fullføre dette settet.
Jeg var lettet.
Det må være så tungt.
Reis deg, Andre!
Han klarer ikke å løfte den.
Reis deg, Andre!
Faen.
Reis deg, Andre!
- Andre! - Du klarer det!
- Han kommer seg ikke opp. - Å nei.
De to andre reiste seg, men jeg klarte det ikke.
Du må reise deg!
- Du kan det! - Du kan det!
- Opp! - Press, Andre!
Press!
Jeg ville ta minst én knebøy.
Gir ikke opp.
Kom igjen, Andre.
Kom igjen.
Beina mine er døde.
Jeg tror ikke han klarer det.
Faen.
Dere kan senke vektene.
Det er over.
Faen.
Gratulerer.
Beina mine orker ikke mer.
Kampen er over.
Lårene mine orker ikke mer.
Bra kamp.
Det var over.
Alt ble stengt av.
Det var over, og jeg var skuffet og flau.
Adrenalin er fascinerende.
Når du har et adrenalinkick, føler du ingenting.
Men så snart jeg la ned vekten og hvilte,
begynte jeg å føle smerten.
Jeg er ferdig.
Det var alt for meg.
Beom-seok og Amotti har all min respekt.
De er begge galninger.
Fitness-fanatikerne.
Jeg møtte folk som var sterkere enn meg.
En rettferdig situasjon, kamp, oppdrag,
hva enn du vil kalle det, og jeg tapte.
Hvis jeg må tape mot noen, bør det være dem.
- Det er over. - Det er over.
De var flinke.
De er de to siste.
- Amotti og Hong Beom-seok. - Bra.
De var flinke.
De er gale.
- De er våpen. - Menneskelige våpen.
Andre runde av siste oppdrag er over.
Andre Jin har blitt eliminert
i andre runde av siste oppdrag.
- Bra jobbet, Andre. - Bra jobbet.
Han gjorde en flott jobb.
Jeg presset meg selv til grensen,
og dette er så langt jeg kan gå.
Gratulerer til dere begge.
Det var en ære.
Det er endelig på tide at jeg drar.
Du var flink.
Min dyrebare kropp.
Takk, Andre Jin.
Dette er slutten for meg, men jeg angrer ikke på noe.
Det var en ny utfordring for meg.
Det var en test for å se hvor langt jeg kunne gå
når ting blir vanskelig.
Jeg fikk testet grensene mine.
Jeg er stolt av meg selv og fornøyd med tredjeplassen.
Jeg gjorde mitt beste,
og jeg konkurrerte med fantastiske mennesker.
Physical: 100, fantastisk.
Andre Jin, vennligst forlat arenaen.
Physical: 100.
Deltakerne som overlevde de tøffe kampene
med bare fysikken er
Amotti...
...og Hong Beom-seok.
Bare to deltakere gjenstår.
De to siste.
Nå gjelder det.
Jeg ga alt, og endte opp her.
Nå er det bare én plass igjen
til vinneren.
Og jeg skal ta den plassen.
Siden jeg har jobbet hardt for å komme så langt,
vil jeg ikke bli en av de 99.
Jeg skal vinne uansett hva
og bli nummer en.
Bra.
Physical: 100.
Siste oppdrag for å finne den siste fysikken.
Siste runde begynner nå.
- Ok! - Bra! Kom igjen!
- Kom igjen, Amotti! - Lykke til!
Dette klarer du!
- Hva er det? - Hva?
- Det er et fuglebur. - Er det stål?
Hva skjer?
Physical: 100.
Deltakere, gå inn i arenaen.
Ok. Kom igjen!
- Kom igjen! - Ja, det er siste runde!
- Det er siste runde. - Lykke til.
De må være nervøse.
Konkurransen går mot slutten.
Siste oppdrag i Physical: 100.
Siste runde avgjør hvilken fysikk som står igjen.
Spillet er...
Hva er det?
...dytting av påle.
Hva sa han at de skal dytte?
- Dytting av påle. - Dytting av påle.
De to deltagerne står ved hver sin ende av en enorm påle
og slåss mot hverandre.
De skal dytte pålen samtidig,
og deltakeren som velter stolpen først,
vinner.
Spillet spilles best av tre runder.
Deltakeren
som sikrer seg to seire først, blir den endelige vinneren.
Best av tre?
- Jeg aner ikke hvem som vinner. - Hvem vinner?
Jeg tenkte at den som veier mest ville ha en fordel.
Jeg veier litt mer enn Beom-seok,
så jeg tenkte det ville være en fordel for meg
og at jeg kunne vinne.
Vi får se hvem som vinner.
Han er ikke sterkere bare fordi han er tyngre.
Så lenge jeg ikke blir dyttet tilbake med en gang,
kan jeg hale ut tiden.
Jeg har god utholdenhet,
så jeg tror jeg har en god sjanse.
De to siste deltakerne i Physical: 100.
Jeg har allerede blitt eliminert én gang,
så nå er det din tur til å bli eliminert.
Det var brutalt.
Jeg vinner til slutt.
Bra, Amotti.
- Kom igjen, Amotti! - Du klarer det!
La oss gjøre dette!
Etter å ha deltatt i sesong 1,
har jeg ventet ett år på å stå her igjen.
- Ja, det er kapteinen vår. - Jeg får gåsehud.
Jeg blir ikke eliminert igjen.
Jeg blir den endelige vinneren.
- Respekt! Du er så kul. - Bra.
Han har en historie.
Hei.
- Jeg er nervøs. - Det er kvelende.
- Lykke til. - Lykke til.
Jeg vet ikke hvem som vinner.
Nå gjelder det.
Kom igjen!
Heia Amotti!
- Kom igjen, lagleder Hong! - Kom igjen, Beom-seok!
Kom igjen!
- Se på kroppene deres. - Kroppene deres er sprø.
Siste runde i Physical: 100s siste oppdrag
som vil avgjøre den siste fysikken.
Jeg tror Amotti har en liten fordel.
For å være ærlig er Beom-seok underdog.
Jeg aner ikke hvem som vinner.
Den første kampen begynner nå.
De begynner.
Dette er på et annet nivå.
Ok!
Dytt!
Hold ut!
Du klarer det!
Heia Hong Beom-seok!
Du klarer det!
- Kom igjen, Amotti! - Heia Amotti!
Kampen er så jevn.
De er jevngode.
Begge har god kardiorespiratorisk utholdenhet.
De er jevngode.
Vi dyttet med samme kraft i begynnelsen.
Jeg brukte 100 % av styrken min,
men pålen rikket seg ikke.
Dette blir ikke lett.
Jeg dyttet så hardt jeg kunne,
men det føltes som om jeg dyttet en påle ned i bakken.
Det så ikke bra ut.
De er helt vanvittig jevngode.
De har like mye styrke.
Nøyaktig like mye.
Kom igjen, Amotti!
Amotti!
Nei!
Amotti! Nei!
Sånn, ja!
- Bare litt til, Beom-seok! - Hold ut!
- Jeg visste det! - Fortsett!
- Se på Beom-seok. - Nei?
- Han er gal. - Han er sprø.
Som forventet var han sterk.
Han var den deltakeren jeg var mest redd for å møte.
Og som forventet var han sterk. Han er ikke til å kimse av.
Jeg sa til meg selv at jeg måtte kjempe imot.
Jeg kom meg ikke fremover,
men jeg skulle ikke gå bakover.
Jeg måtte bare holde ut.
- Han har dyttet ham til klokken åtte. - Ja.
Han må dytte ham til seks.
Han må bare dytte litt til.
Men den beveger seg ikke lenger.
Den beveger seg ikke.
Det er fotfester på bakken
som de kan dytte i fra.
Det var et fotfeste.
Vi hadde lignende styrke,
men Amotti hadde foten sin på den,
så pålen bevegde seg ikke uansett hva.
Hvis vi begge bare hadde hatt sand under føttene,
føler jeg at jeg kunne ha dyttet lengre.
Så jeg var ganske irritert over det.
Det må være frustrerende.
Ja, ikke sant?
Du trenger en rask dose styrke.
Det er over om en av dem senker garden.
Det er viktig å se på motstanderen.
Da kan du dytte når du ser en åpning.
Amotti følger med på ham nå.
Han følger med på ham for å finne riktig timing.
Jeg visste han ville gå tom for styrke,
så jeg tenkte på å dytte når han endret stilling.
Jeg tenkte også på å gi litt slipp for å få ham til å skli,
og så dytte.
Jeg ventet bare på rett timing.
Jeg så på ham
for å holde ham i sjakk.
- Timing er alt. - De må vente på rett tidspunkt.
Se på Amottis øyne.
Han skal dytte når Beom-seok blir sliten.
Han er som et rovdyr på jakt etter bytte.
- Han dytter. - Stå imot!
- Beom-seok! - Nei!
- Nei, Beom-seok! - Kom igjen!
- Kom igjen, Amotti! - Dytt, Amotti!
Du må holde ut, Beom-seok!
Fortsett å dytte.
- Dytt! - Dytt!
Bra, Amotti!
- Nei. - Ikke la ham dytte deg, Beom-seok!
Senk kroppen!
Få ham ut av balanse.
Kom igjen, Amotti!
- Bra, Amotti! - Kom igjen, Amotti!
Fortsett!
Kom igjen! Fortsett!
- Holdt han ut? - Det tar aldri slutt.
Det blir en lang dag.
Hvor lang tid har det gått?
Det føles som over ti minutter.
- Ti minutter? - Over ti minutter.
- Det står om utholdenhet, ikke styrke. - Du har rett.
Er Amotti sliten?
Han smiler.
De smiler til hverandre.
De nyter dette.
- De gjør det. - De nyter det.
Det var så utmattende
at det fikk meg til å le.
Den bevegde seg uhyre lite.
Jeg lurte på hvor mye lenger jeg måtte holde ut,
og det fikk meg til å le.
- Pokker. Dette tar ikke slutt. - Dette er vanskelig!
Dette er vanskelig!
Du klarer det!
- Kom igjen! - Bra.
Beom-seok dytter litt etter litt.
Sånn, ja! Dytt bare litt til!
Nei!
Kom igjen, Amotti!
Bra, Amotti!
- Dytt! - Dytt!
Den rikker seg ikke.
Den står helt stille.
Det er en så jevn kamp.
Det var veldig tøft.
Det var den vanskeligste av alle kampene.
Og jeg visste at verken Amotti eller jeg ville gi opp,
så det føltes som det aldri ville ta slutt.
Det har gått 20 minutter.
Har de holdt på så lenge?
Det er latterlig.
Best av tre?
Det burde bare være én runde.
De må være helt utslitt.
Seriøst.
Jeg har aldri sett dem så slitne.
Amotti smiler ikke lenger.
De er sikkert utslitte.
Jeg kan ikke forestille meg hvor vanskelig det må være. De dytter hele tiden.
Den rikker seg ikke.
- Hva om det varer en time? - Jeg ser det for meg.
De må være så slitne.
De bruker så mye styrke.
Se på svetten hans.
Han er søkkvåt av svette.
Kanskje de bare lener seg på den fordi de er slitne.
Han må angripe.
Begge venter på rett timing.
- Kom igjen! - Kom igjen!
Kom igjen!
- Beom-seok! - Lagleder Hong!
Dytt litt til!
Han tok sjansen.
Han fant rett timing.
Jeg ventet bare på timingen.
Amotti fortsatte å dytte,
så jeg slappet av og holdt fast.
Så begynte jeg å dytte da det var en åpning.
Jeg dyttet med alt jeg hadde.
- Han samlet styrke. - Nettopp.
Du er nesten der, Beom-seok!
- Kom igjen! - Du er nesten der!
Han er så nær.
Han skal vente og så dytte en siste gang.
Dytt litt til, Beom-seok.
Han dytter.
- Sånn, ja. Fortsett! - Kom igjen!
- Fortsett å dytte! - Ikke la ham!
Du er nesten der.
Amotti, du må angripe!
Den beveger seg ikke igjen.
Det trengs bare ett siste dytt.
Dytt!
- Beom-seok! - Fortsett!
- Beom-seok! - Nei, han er nesten der.
Han dyttet da han så en åpning.
Jeg gjorde alt jeg kunne for å stå imot.
Men jeg ble dyttet bakover litt etter litt,
så det var opprørende.
- Dytt, Amotti! - Sidelengs! Bruk skulderen!
Han dytter!
Nei, han kan ikke la ham dytte lenger.
- Kom igjen. - Sånn, ja!
- Fortsett! - Beom-seok!
Hold ut, Amotti!
- Han er så nær! - Han er nesten der!
Nei!
Dytt, Amotti!
Hold ut!
- Bare litt til! - Du er nesten der!
- Kom igjen, Amotti! - Nei!
Du er så nær!
Bra!
Det var sprøtt.
Det var slitsomt.
Det var så tøft.
- Jeg fikk gåsehud. - Så tøft.
Bra!
Kraften hans er av en annen verden.
- Det var en flott kamp. - Hong Beom-seok er gal.
Dette er utmattende.
Så tøft.
Det var høyt.
Den lyden...
...traff meg hardere enn forventet.
Det var som lyden av hjertet mitt som sank.
Det hadde vært fint om jeg hadde forårsaket den lyden.
Det var veldig opprørende.
Jeg ville likevel gjøre mitt beste.
Det var ikke over ennå.
Jeg har fortsatt håp.
Det føltes godt da jeg hørte det.
Jeg var veldig nær den.
Den var rett foran øynene mine,
men det krevde så mye å gå den korte avstanden.
I det øyeblikket ga jeg virkelig alt.
Jeg fikk selvtillit da jeg visste at jeg kunne slå ham
når det gjelder styrke.
Vinneren av første kamp er Hong Beom-seok.
Hong Beom-seok!
- Du er utrolig! - Hong Beom-seok!
- Det var sjukt. - Han er gal.
Det må styrke moralen.
- Hong Beom-seok er sprø. - Han er gal.
Jeg får gåsehud over hele kroppen.
- Jeg får frysninger. - Det var sprøtt.
Så synd.
- Hvordan skal de kjempe igjen? - Det handler ikke bare om styrke.
- Amotti vil føle seg presset nå. - Ja.
- Amotti kan ikke tape. - Det varte mer enn 20 minutter.
Det blir ikke lett.
Hvis Amotti vinner nå, blir det enda et sjokkerende resultat.
Da må de kjempe igjen.
Det hadde vært galskap.
Vinner Beom-seok nå, vinner han pengene.
- Akkurat. - De er hans.
Det er over snart.
Andre kamp begynner nå.
Deltakere, gjør dere klare.
Ok, kom igjen!
- Du klarer det! - Kom igjen, Hong Beom-seok!
Den andre kampen begynner
når det blåses i fløyta.
Jeg hadde vunnet etter en lang kamp,
så det var åpenbart hvem som var sterkest.
Jeg måtte bare vinne én gang til, så var det over.
Stoltheten min lar meg ikke tape igjen.
Jeg skal vinne og gå videre til tredje kamp.
Jeg er nervøs.
Dette gjør meg gal.
- De har byttet plass. - Ja.
De har byttet.
Blir dette siste kamp?
- Ok. Begynn! - Kom igjen.
- Beom-seok dytter igjen. - Vent, han gjør det igjen.
Han går for det.
Jeg har tenkt å dytte hardt fra starten av.
Kan ikke bli flere kamper.
- Det er ikke bra. - Han må ikke løfte beina.
Han gjør det igjen. Sånn, ja. Grav ned føttene.
Bra. Grav føttene ned.
Det var som forventet.
Han var så sterk.
Men jeg visste at jeg ville angre på det om jeg måtte dra hjem
uten å prøve alt jeg kunne,
så målet mitt var å holde ut så lenge som mulig.
Han beveger den litt etter litt.
- Han beveger seg. - Bruk skulderen.
- Sånn, ja. Bra. - Bruk skulderen.
- Bra! - Hva pokker?
Det tar ikke slutt med det første.
Beom-seok dytter igjen.
Kom igjen, Beom-seok!
Dytt!
Han fortsetter å dytte med brystet.
Bruk skulderen!
- Sånn, ja! - Der har du det!
- Bruk skulderen! - Bra, Amotti!
Jeg hørte noen rope: "Bruk skulderen!"
Så jeg brukte skulderen og dyttet.
Spillet krevde ikke mye strategi.
Det var bare en kamp om styrke.
Så jeg trodde jeg hadde overtaket.
Nei.
- Nei. - Hold beinet på bakken.
Dette gjør meg gal.
De bruker mer styrke enn i starten av første kamp.
- Beom-seok vinner igjen. - Bra. Dytt, Beom-seok.
- Dytt, Beom-seok! - Han dytter.
Fortsett å dytte.
Kom igjen, Beom-seok.
Amotti satser alt nå.
Han ryker ut om han taper.
- Han er desperat. - Det er slutten.
Det føltes som i den første kampen.
Pålen ville ikke bevege seg.
Men jeg visste at han ville bli svakere,
så jeg bare holdt ut.
Jeg har på følelsen at Beom-seok vinner.
De har hver sin måte å løse det på.
Beveger den seg ikke?
- Han begynner å dytte. - Han dytter.
- Han begynner å dytte. - Sånn, ja!
- Ett skritt av gangen! - Det går bra.
Det er 50-50.
Dytt, Amotti!
I slike øyeblikk må man virkelig satse.
Han forsvarte seg godt.
- Bra. - Beveg deg litt etter litt!
Amotti...
...ser ut til å angripe denne gangen.
Han er nok desperat.
Jeg prøvde forskjellige stillinger,
men jeg var ikke sikker på hvilken som var best.
Han stod så fast.
Det fikk meg til å lure på om han var sliten.
Hvordan holdt han ut så godt?
Han er så stabil.
- Se på Beom-seok. - Han er ett med pålen.
Han er pålen.
- Han er som en søyle. - Armen støtter beinet.
- Han er som en søyle. - Han bruker skulder og arm.
Du har rett. Armen holder beinet stødig.
Han er utrolig.
Det var definitivt tøft,
men jeg visste det ville bli tøft for Amotti også.
Men det var ikke nok til å få meg til å gi meg
Jeg kan nok vinne så lenge ingenting uventet oppstår.
Det må være utmattende. De hviler.
Beom-seok er ikke til å spøke med.
- Han er overmenneskelig. - Han er som en stein.
Se på øynene hans.
Han dytter.
Jeg trodde jeg skulle tape igjen.
Hvis du lener kroppen mot pålen, kan du føle at motstanderen slapper av.
Jeg bestemte meg for å sikte på det øyeblikket.
- Det ser bra ut for Amotti. - Jeg tror Amotti har overtaket.
Men Beom-seok har mer styrke igjen.
- Ja, det har han. - Han ser ikke så sliten ut.
- Den er skjev. - Se på dem.
Det gjør det vanskeligere for Beom-seok.
Han må få den ned.
- Vent, nei. - Han må få den ned.
- Dytt! - Han mister balansen!
- Amotti. - Kom igjen!
Kom igjen, Amotti!
- Han dytter. - Rist den opp og ned!
Hold ut!
- Hold ut! - Senk pålen!
- Hold ut!
Du må senke den først!
Bra. Du klarer det! Ok!
Jeg måtte dytte,
så jo lavere jeg var, jo bedre.
Stolpen var skjev, men jeg reiste meg,
så jeg var ganske oppskjørtet.
Jeg grep tak i bakken med føttene mine.
Så jeg måtte bare dytte på rett tidspunkt
for at den skulle bevege seg.
Og rett tidspunkt kom.
- Han dytter. - Amotti går for det.
Han dytter litt etter litt.
Han dytter!
- Dytt! - Sånn, ja!
Han dytter litt etter litt.
Dytt!
- Dytt! - Sånn, ja!
- Kjør på! - Kom igjen!
Kom igjen, Amotti!
Dytt!
Sånn, ja!
Hva?
Sånn, ja!
Utrolig.
Det er sprøtt.
- Det er sprøtt. - Det er galskap.
Amotti er sprø.
Finalerunden er så intens.
Bra, Amotti!
Han snudde situasjonen. Hvem som helst kan vinne.
- Det tok kun fem minutter. - Ja.
- Jeg fikk gåsehud. - Han ble ferdig på fem minutter.
- Nå kan hvem som helst vinne. - Seriøst.
Beom-seoks mistet balansen et øyeblikk.
Den andre kampen er over.
Vinneren av andre kamp
- er Amotti. - Dette er så slitsomt!
- Bra jobbet, Amotti! - Godt jobbet, Amotti!
- Fortsett! - Vinn 300 millioner won!
Kom igjen, Amotti!
Dette tar knekken på meg!
Viljestyrken min skinte gjennom.
Pokker.
Jeg var ekstatisk.
Jeg trodde jeg ville vinne lett,
men jeg ble overrumplet.
Dette er vanskelig.
Den tredje kampen blir ikke lett.
De må tørkes.
Så de skal faktisk ta en tredje kamp.
Dette er så dramatisk.
Dette er sprøtt. Det er sånn en finale skal være.
Han kan ikke slutte å le.
- Det er så intenst. - De kjemper med nebb og klør.
Hvem som helst kan vinne.
Jeg tror Amotti vinner.
Ikke sant? Situasjonen har snudd.
Spillet er over med en gang noen gjør en feil.
Det handler om
- de gjør en feil eller ikke. - Spillet er over.
- Dette kan være over på et blunk. - Det er siste kamp.
Det blir brutalt for den som taper nå.
Det vil plage dem.
Begge satser alt nå.
- Det begynner. - Den siste kampen.
Bare én gang til, Beom-seok!
Fokuser, Hong Beom-seok!
La oss kjøpe et hus, Amotti!
Vi kjøper et hus!
Du klarer det!
- Siste kamp. - Lykke til.
- Nå avslutter vi dette. - Kjør på.
- Dere er så kule! - Dere er fantastiske!
- Kom igjen! - Sånn skal det gjøres!
Respekt!
La oss gjøre dette!
- Bra, Amotti! - De har byttet side igjen.
De har byttet side.
Jeg tapte før jeg gjorde noe i den andre kampen.
Nå skal jeg gi alt med en gang det blåses i fløyta.
Jeg vant andre kamp på kort tid.
Så jeg tror oddsen er i min favør.
Jeg må bruke dette til min fordel.
Den siste runden i det siste oppdraget
vil avgjøre den siste fysikken.
Finalekampen.
De forventet nok ikke at de skulle gå til en tredje kamp.
- Ja, ikke sant? - Ja.
- De kan virkelig lage et show. - Seriøst.
Deltakere, gjør dere klare.
Det er siste kamp.
Nå gjelder det.
- Amotti kan det nå. - Ja.
Han vet hva han må gjøre.
Den tredje kampen begynner
når det blåses
i fløyta.
Jeg fikk en sjanse til,
så jeg skal vinne.
Det er siste kamp,
så det er nå det gjelder.
Jeg skal dytte så hardt at pålen knekker.
Jeg skal gi alt.
Du må få en god start.
- Du klarer det! - Senk kroppen.
Du må få en god start.
Kongen tar kronen om noen minutter.
- Ok! - Amotti!
- Fortsett å dytte. - Bra!
- Ok! - Senk kroppen!
- Fortsett å dytte. - Bra!
- Dytt, Amotti! - Amotti!
Jeg ville ikke hale det ut,
så jeg begynte å dytte med én gang fløyta gikk.
Amotti begynte å dytte hardt med én gang.
Jeg måtte holde ut uansett hva.
- Du klarer det, Hong Beom-seok! - Du klarer det!
Kom igjen, lagleder Hong!
- Fortsett å dytte. - Bra!
Sånn, ja!
- Kom igjen! - Dytt, Amotti!
Dytt, Amotti!
Amotti!
- Kom igjen! - Hva?
- Hva? Han må være gal. - Han klarte det!
- Hva?
Jeg sa han hadde fått teken på det.
Kampen er over.
Amotti!
Jeg vant.
Jeg vant faktisk.
Det føltes bra.
Jeg kom på førsteplass.
- Amotti er gal. - Han er sprø.
- Jeg sa han fikk teken på det. - Han er gal.
Amotti er gal.
- Amotti vant. - Det er utrolig. Han vant.
- Han er gal. - Han er sprø.
Han er utrolig.
Det var utrolig. Han skuffet ikke.
Beom-seok må være så skuffet.
- Han vant den første kampen. - Han var flink.
Han var så flink.
Beom-seok ga alt.
Det er hjerteskjærende.
Han falt på slutten.
Jeg tapte allerede fra starten av.
Jeg kunne ikke senke kroppen og mistet all styrke.
Så jeg falt, og kampen var over.
Jeg kom til finalen,
så jeg hadde en sjanse til å vinne, men jeg tok den ikke.
Det er skuffende.
Men jeg gjorde mitt beste, så jeg angrer ikke.
Jakten på den mest perfekte fysikken,
uavhengig av kjønn, alder eller rase.
Physical: 100.
Jakten på den mest perfekte fysikken er nå over.
Vinneren som overlevde
en rekke intense oppdrag mellom 100 deltakere er...
...Amotti.
Hong Beom-seok,
du er den siste eliminerte deltakeren i Physical: 100.
Si noen ord.
Etter å ha blitt eliminert ganske tidlig
i sesong en...
...ble jeg kontaktet igjen for sesong to,
og var ærlig talt ganske redd.
Jeg var usikker,
men kona mi sa
at uansett hva som skjer,
ville hun og mine to sønner
heie på meg
og støtte meg i å ta utfordringen.
Hun ba meg stole på dem
og finne motet til å utfordre meg selv om jeg ville.
Så...
...det gjorde at jeg kunne utfordre meg selv igjen.
For å være ærlig er jeg litt...
Jeg er ganske skuffet...
... men jeg angrer ikke på noe.
Takket være Physical: 100,
hadde jeg en flott opplevelse og har fått mange gode minner.
Jeg vil fortsette
å leve uten frykt for å mislykkes,
og jeg skal fortsette å utfordre meg selv.
Takk for alt.
Hong Beom-seok, knus torsoen din.
Jeg ville virkelig ikke gjøre dette igjen.
Jeg var trist,
men jeg følte meg lettet. Det var som en byrde ble løftet fra skuldrene.
Det føles som om jeg våknet fra en lykkelig drøm.
Til slutt, vinneren av finalen, Amotti,
si noen ord.
Etter at jeg bestemte meg for å delta i Physical: 100,
var det mitt daglige mål å jobbe hardt
i hvert øyeblikk og ikke angre på noe.
Min besluttsomhet om å jobbe hardt og ikke gi opp
førte til dette gode resultatet.
Til de 99 andre deltakerne som var med meg på denne reisen:
Tusen takk.
Jeg kom først av 100 deltakere.
Den sterkeste overlever.
Og jeg overlevde.
En ting jeg har lært mens jeg har trent,
er at det er så mange sterke mennesker i verden.
Selv om jeg ikke var her så lenge,
skapte jeg mange gode minner.
Jeg er så glad.
Det finnes ulike fysikker i verden.
Og vi samles her i Physical: 100
for å finne den mest perfekte.
Vår søken etter den perfekte fysikken...
...fortsetter.
Tekst: Tina Schultz