КОРОЛЕВА СЛІЗ
СЕРІЯ 1
Усі називали його весіллям століття.
Донька наймогутнішого конгломерату Кореї
вийшла за нового співробітника.
Минуло вже три роки,
та здається, це було лише вчора.
Мене питають, як воно —
стати частиною конгломерату
й жити з королевою.
Не знаю.
Ви б повірили, якби я сказав це?
Я просто
щасливий чоловік,
який одружився
з коханням свого життя.
Я знаю, що люди пліткували про те,
що Пек Хюнву одружився зі мною
лише через мою сім'ю
та наше багатство.
Чутки пішли лише тому, що я з різних причин
не показувала своє лице.
Думаю, цим ми покладемо край чуткам,
адже я врешті-решт покажу своє личко.
Наше подружнє життя
не є чимось незвичайним.
Я прокидаюся поруч із нею.
Ми снідаємо разом.
Разом їдемо на роботу.
Як воно —
бути разом щодня і щоночі?
Я щасливий від цього.
Певна, дехто з вас уже знає.
Після навчання за кордоном п'ять років тому
я пішла працювати в батьків універмаг «Квінз»
стажеркою.
Скажімо, працювала під прикриттям.
Жінкам знайомі такі речі.
«Ясно.
Я подобаюсь цьому хлопцю.
Тому він залицяється до мене».
Ні.
Усе було інакше.
Вона била й била ногою ксерокс.
-І я занепокоївся. -Що сталося?
Щодо ксерокса.
Що сталося?
Та коли допоміг їй кілька разів,
почав непокоїтися щодо неї.
Надсилаючи факс…
Тоді всі перешіптувалися про те, яка нестерпна
нова стажерка.
Я був певен, що її скоро звільнять.
Вам слід зупинитися, пані Хон.
Я маю досвід на багатьох роботах.
Врешті-решт вас звільнять.
Мене це не хвилює.
Так. Ви знайдете іншу роботу.
Але…
звідти вас теж звільнять. Хочете закластися?
Знаєте що?
У мене душа в п'яти щоразу, коли вас сварить начальник.
Вас сварять щодня.
Чому в п'яти?
-Що? -Чому у вас душа в п'яти?
Адже це мене сварять.
Чому?
Не поспішайте
й подумайте про це.
УНІВЕРМАГ «КВІНЗ»
Можеш під'їжджати.
У вас немає парасолі?
Ні, немає, але…
Візьміть мою.
Вам завжди потрібна допомога, і…
це мене непокоїть.
У чому річ?
Спершу у вас душа в п'яти, а зараз я вас непокою?
Пані Хон.
Послухайте уважно.
Я не розповідав вам цього, щоб ви не почувалися ніяково.
Але скажу прямо —
я закінчив Сеульський університет.
Юридичний факультет, між іншим.
Мої батьки живуть на півдні,
але нас дуже шанують місцеві жителі.
До прикладу, у нас є понад 30 корів.
Кілька днів тому народилося ще одне теля,
тож тепер у нас майже 35.
Ще я маю квартирку-студію,
оформив дворічний договір,
щоб не платити оренду щомісяця.
Отже, я маю трохи вільних грошенят.
До чого ви хилите?
Навіть якщо
вас звільнять і ви не знайдете нової роботи,
я можу подбати про вас.
Ось що я маю на увазі.
Буду відвертим. Я хотів, щоб моя майбутня дружина працювала.
Та якщо йдеться про вас,
я спробую попрацювати сам.
Тобто я не тисну.
Просто
ви мені подобаєтеся.
Отже…
що скажете?
Ви не мусите відповідати сьогодні.
Не мокніть.
-Я… -Усе гаразд.
Візьміть.
-Пане Пек… -Справді, усе гаразд.
Але я…
Я маю…
водія.
Смішно, правда ж?
Так і є.
Хай там як,
відтоді він став романтиком.
Так почалася наша історія кохання.
Але він був шокований, коли дізнався, хто моя сім'я.
Він написав заяву про звільнення
і покинув мене.
Що ж…
Пек Хюнву, виходь.
Ти змусиш мене тут стояти?
Вона була схожа на янгола з небес.
-Такий у неї тоді був вигляд. -А зараз не такий?
Звісно, вона досі янгол.
Я багато разів казав вам,
що…
я щасливий.
Ну…
У нас із нею
щасливе подружнє життя.
Ми досі дуже кохаємо одне одного.
Пек Хюнву розлучається.
Серйозно?
-Це таємниця. -Звісно. Адже ми колеги.
Хай там як, він хоче, щоб хтось із нас його представляв.
Так, звісно.
Ти адвокат з розлучень номер один у країні.
Зроби це, Янгі.
Я б…
залюбки допоміг йому. Справді.
Але я розриваюся між багатьма справами.
Що ж, гаразд.
Адвокат Чхве Чхольсин хвалиться, що має 90% перемог.
Допоможеш йому?
Я тобі допоможу таємно.
Чому таємно? Зроби це відкрито.
Боїшся перебігти дорогу «Квінз»
і втратити роботу, слизький покидьку?
Саме так.
Твоя правда. Це тому.
Був би дурним узятися за це.
Тітка дружини Хюнву розлучалася тричі.
Вам усім відомі долі адвокатів її колишніх чоловіків.
Їх усіх звільнили.
Хюнву зробив помилку. Навіщо втягувати нас у таку халепу?
-Саме так. -Будьмо щирі.
Він був найрозумнішим серед нас. Найкращим у школі й в універі.
Хай би сам упорався.
-Хай сам себе розлучає. -Так.
-Так було б краще. -Він досягне успіху.
До речі, чому він хоче розлучитися?
Авжеж. Про таке життя мріють усі корейські чоловіки.
Його дружина — Хон Хеін, донька «Квінз Ґруп».
То чому?
Вона біснувата.
Біснувата?
Щодо того групового чату Клубу трильйонників…
Так. Чому мене не запросили?
Наші продажі досягли лише 880 мільярдів вон, тож…
Розрив невеликий.
-Бракує лише 100 мільярдів вон. -Знаю.
Я попросила їх заокруглити суму
й бути гнучкішими.
Але отримала жорстку відмову.
Чому вони такі прискіпливі?
До речі, я чула,
що універмаг «Роял» вихваляється, що їхній гендиректор
до кінця року ввійде в Клуб трильйонників.
А ще вони хваляться, що встановлять точку Hercyna
на першому поверсі поруч із фонтаном.
Певно, вони сказилися.
І не кажіть. Універмаги в Кореї
діляться на тих, у кого є цей бренд, і на тих, у кого немає.
Ба більше, Hercyna працює лише з тими, хто в тому клубі.
Мабуть, час
відмовитися від брендів,
які стримують наші продажі.
Це наш графік періодичного аналізу. А в самому низу
список брендів, що становлять менше 20% продажів.
Скількох з них ми можемо закрити?
Червоним підкреслено ті, які падали нижче 20%
принаймні двічі.
По суті, їх варто закрити. Проте…
«Проте»?
До чого тут «проте»?
Їх треба закрити, якщо ми можемо.
Ми звернулися за порадою до нашого юридичного відділу.
І вони сказали ні.
Хто це сказав?
Директор Пек Хюнву.
Пане Ю, укладайте договір, коли затвердите
комісійний збір.
Так, пане. Ще одне…
Техпрацівник з другого поверху написав доповідну.
Одна з клієнток упала й травмувалася,
ідучи на 12-сантиметрових підборах.
Пане, гендиректорка хоче вас бачити.
У мене збори.
Що ж…
Вона хоче бачити вас негайно. Вона дуже засмучена.
Пане Пек.
У чому проблема закрити бренди, які цього заслуговують?
Багато з тих брендів інвестували 500 мільйонів у обладнання.
Ми не можемо так просто їх викинути.
Подамо позов про виселення.
Коефіцієнт виграшу низький.
Закон неодноразово змінювали, щоб великі дистриб'ютори
не зловживали владою.
Хочете сказати,
я зловживаю владою?
Про це йдеться?
-Я не це… -Це що, неприбуткова організація?
Ми що, волонтери?
Хіба правильно залишати їх, якщо ми не отримуємо
реальну вартість тих дорогих приміщень?
Відділ продажів навмисно усунув
бренди з низькою продуктивністю
від акційних подій та розпродажів, щоб пригальмувати зріст збуту.
Бренди можуть поскаржитися на несправедливе ставлення
в пресу чи подати позов. Ми опинимося в невиграшному становищі.
Я вважаю, можна знайти краще рішення, щоб допомогти
покращити їхні продажі.
Пане Пек.
Хіба я просила вашої поради?
Я кажу вам закрити їх.
Якщо не послухають, подайте позов і виграйте.
Здається, це і є робота вашого відділу.
Так, пані.
Збори завершено.
Ти хочеш, щоб люди знали, що ми не ладнаємо?
Наші стосунки тут ні до чого.
Зрозуміло.
Тому ти сказав менеджеру магазину
про порушення і допоміг йому викрутитися,
бо знав, що я його звільню після трьох помилок?
Той менеджер з нами від самого початку.
І він працює не покладаючи рук.
Гаразд. Ти жахливо добрий і дбаєш про інших.
Ти хочеш бути героєм абощо?
Припини ці безглузді дії і краще стався до своїх близьких.
Моїх близьких?
Ти про себе?
Що?
Ти справді думаєш,
що ми близькі?
Нам з тобою треба поговорити.
Прийди за годину в лаунж.
Гаразд.
УГОДА ПРО РОЗІРВАННЯ ШЛЮБУ
ТИ ВЖЕ ЙДЕШ? Я ТУТ.
ДЕ ТИ? ЗАБУДЬ. Я ІДУ ГЕТЬ.
Іди в сімейну кімнату.
УГОДА ПРО РОЗІРВАННЯ ШЛЮБУ
Чому так довго?
Я пізно написала йому.
Ти не мусиш йому нагадувати.
Він знає, що в нас родинна зустріч.
Пробачте.
Що то було за інтерв'ю?
Колонка культури в «Економічному щоденнику Ханяну».
Зворушливе інтерв'ю, де гендиректори та політики
показують свої будинки та сім'ї.
Інтерв'ю взяли в них обох.
Навіщо показувати дім? Вони ж не зірки.
Треба було щось робити з таблоїдами.
Згоден. Люди пліткували, що вони розійшлися торік.
Це все тому, що вони бачать, як ви сперечаєтеся на роботі.
-Ви сперечалися? -Так, сьогодні.
Не просто сперечалися. Присутні в залі засідань
ледь не задихнулися.
До речі, Хюнву. Щодо Торгової комісії…
Вони все телефонують нам через дрібниці.
Можеш подбати про це?
Звернися до юрвідділу «Квінз Март».
Вони надто тупі.
А ти кмітливий і меткий.
І посадовці Торгової комісії тебе люблять.
У нас власна юрисдикція…
Не можеш просто сказати, що зробиш це?
І ви двоє.
Заведіть дитину.
Треба, щоб люди припинили пліткувати.
Ти звернулася до лікаря Чу?
Так, я призначила зустріч.
Вона зробить пренатальний огляд,
потім одразу почнете процедуру.
І Хюнву — коли дитина народиться,
ти поїдеш у Бостон
на наступні два роки здобувати МБА.
Я вже вам казав.
Мене не цікавить ступінь.
А я сказала,
що не тобі вирішувати.
Вони не винні нам онуків, тож годі тиснути на нього.
Пий чай, Хюнву.
Але знаєте,
я б хотів побачити Субін у травні.
Хто це — Субін?
А ви як вважаєте? Це моя майбутня онука.
Її ім'я означає «неймовірно сяюча».
Непогано, правда? Хон Субін.
Розумію.
Вона буде Хон Субін,
а не Пек Субін?
А що такого?
Ти не хочеш, щоб вона мала прізвище матері?
Патріархальна сімейна система стала зайвою.
І я вважаю старомодним брати прізвище батька.
Але коли я просив тебе дати Гону прізвище його матері,
ти сказав, що це маячня.
Це інакше.
Хіба це не одне й те ж? Ні?
Нам треба поговорити.
Заведемо дитину серед цього всього?
І я поїду за кордон сам?
А що?
Хіба це не добре?
Не кажи, що хочеш, щоб я поїхала.
Звісно, ні.
Авжеж.
Виконай свою роль і їдь за кордон.
Однаково інші виховуватимуть нашу дитину.
То в чому проблема? Зручно й приємно.
«Приємно»?
Тобі це подобається?
Серйозно?
Ти справді хочеш дитину?
Якщо потрібно.
Так?
Ти сказала, що я хочу затвердити статтю перед публікацією?
Звісно.
Також…
Скажи їм гідно представити директора Пек.
Не забудь згадати, що він вивчав право в СНУ.
Що?
Годі цих інтерв'ю. Я більше не буду їх давати.
Роби це сама, якщо треба.
Я не зможу, вони про подружжя.
Можеш розповісти їм про мене все.
Скажеш, які ми закохані
й щасливо одружені.
Розкажеш їм усе.
Однаково це все брехня.
Агов.
Спершу я хочу фото.
Я оберу, які треба використати.
Нащо публікувати непотрібні статті?
Чому не згадали,
що я анонімно пожертвував 200 мільйонів вон?
Послухай.
Знаю, я зробив це анонімно,
бо не хотів, щоб хтось знав, але всі мусять знати.
Хіба не для цього існують піарщики?
Я такий розчарований.
А це за що?
Що?
Чого ти хочеш?
Що це?
Кажи там.
Просто кажи.
Боже.
Сучхолю.
Що?
Не ухиляйся.
Інакше отримаєш
іще один синець і голоситимеш.
Зачекай…
Ти сказилася?
Чому ти мене б'єш?
Хюнву тобі що, друг? Чи він молодший за тебе?
«Кмітливий»?
Як ти посмів?
Ще раз зневажиш мого чоловіка,
і я тебе вб'ю.
-Відповідай. -Гаразд. Я зрозумів.
Ця скажена відьма.
Злиться на мене, а сама постійно
цькує Хюнву! Серйозно,
вона психопатка!
Я не про тебе говорив.
Усі хочуть, щоб ти відмовився від розлучення
і просто жив з нею.
Вони хотіли, щоб я тобі сказав. Ти плачеш?
Що? Ти вже напився?
Що це? Через тебе в мене метелики в животі.
Справді?
Вочевидь, я гарненький, коли нап'юся.
-Вона казала, що це мій прийомчик. -Хто казав?
Хеін це казала.
Казала,
що я гарненький.
Ти вихваляєшся?
Чому я був таким?
Чому я був гарненьким?
Чому я використав свій прийомчик і був гарненьким?
Чому від мене в неї були метелики в животі?
І внаслідок цього
я зруйнував
власне життя.
Ми б не одружилися, якби я не був таким гарненьким.
Цей дурбелик п'яний, мов чіп.
Агов, уставай.
Моя дружина надзвонює, щоб я купив підгузки для дитини.
Ні, я не піду додому.
Навіщо йти?
Чому ти не підеш додому?
Я п'яний!
Я надто гарненький, коли п'яний!
Я народився гарненьким сином будинку біля груші в Йонду-рі.
Це в моїй природі.
Я таким народився.
Що я міг удіяти?
То що, ти не йдеш додому?
Залиш мене тут.
Мене доправлять додому цілим і здоровим.
Хто?
Вони не дозволять скандалів.
Не вірю.
Хочеш побачити?
Не вірю.
Щоразу…
коли я відриваю листки з гілки,
щоб дізнатися, розлучатися чи ні…
Ти таке робив?
Я завжди отримую ні.
Трясця, щоразу.
Отже, це твоя доля.
Нікого немає.
Ніхто у світі
не стане на мій бік.
Жодного листка немає на моєму боці.
Мені ніхто не потрібен на моєму боці. Хочу лише будинок.
Будинок завжди буде на моєму боці.
Настрій моєї дружини — мов гойдалка.
Уранці всміхається, а ввечері лютує.
Хіба я винен, що немає підгузків? Чому вона сердиться?
Мені потрібен будинок.
Бетонні будинки не змінюються.
Вони не бурчать, не сердяться.
Іди.
Іди по свої підгузки.
Просто йди.
Хто сказав
Що кохання
Прекрасне?
Та йдіть уже.
Можете йти додому.
І далі дивитиметеся, як я плачу?
Я плачу, ідучи додому!
Чому ви туди пішли?
Вклади мене спати
Своїми гарними руками
ІДЕНТИФІКАЦІЙНА КАРТКА ЮРИСТА ПЕК ХЮНВУ
Це він — зять «Квінз»?
Скажеш таке, зять. Радше камердинер.
Я чув, він прибирає бруд за всіма родичами дружини.
Де його самоповага?
Він не поріднився б з тією багатою сім'єю, якби мав її.
Він ганьбить усіх юристів.
Господи.
БІБЛІЯ
Боже.
Алілуя, Хюнву.
То й що, що я маю 25 мільярдів вон на рахунку?
Тут я навіть зубної нитки купити не можу.
До речі, звідки в тебе з'явилася ця ідея?
Пані.
Насправді це незаконно, знаєте?
Хюнву.
Як довго мене триматимуть?
Я не так уже й згрішила.
Я думала, що це Сильхі настукала на мене
через розтрату, тож поскубла її.
Це злочин?
Її лікували чотири тижні.
Трясця. Краще б її лікували 18 тижнів.
Це через неї померла моя мама.
От побачиш. Я їй помщуся.
Хюнву.
Помста —
це моя спеціальність.
Я це усвідомлюю, пані.
Усі троє моїх колишніх чоловіків утекли з країни.
Я влаштувала пекло їм та їхнім рідним.
Пані.
Врешті-решт, подружжя може розлучитися.
Але нащо заходити так далеко?
Хюнву.
Розлучення жорстоке й брудне.
Розлучаючись, добра не бажають.
Найкраще рішення — коли хтось один помре.
Якщо я вийду заміж і розлучуся в майбутньому,
попрошу тебе вести мою справу.
Чому ви
вже думаєте про ще одне розлучення?
Байдуже.
З певних причин
я думаю, що шлюб і розлучення ідуть нога в ногу,
а зовсім не шлюб і щастя.
Погоджуюся.
Що ти сказав?
Нічого.
Агов. Поглянь.
Я втратила багато волосся, ясно?
Я мушу забратися звідси.
Це місце кишить стервами.
Я стану схожою на них, якщо залишуся тут.
Скоро панахида за моєю мамою.
Мій тато залагодив би це до того
заради неї, так?
Я стою перед «Квінз Таун»
у Ханіл-дон, Йонсан-гу, Сеулі, де проводиться
панахида за Ян Місук, покійною дружиною
голови «Квінз».
Члени родини прибувають одне за одним.
Цього року Хон Помсок, старший син голови
й ексгендиректор «Квінз Дистриб'юшн»,
прилетів із Гаваїв.
Виникає жвавий інтерес,
чи зможуть голова та його син помиритися
після довгої ворожнечі.
Пане, гляньте на мої млинці. Гадаєте, вони просмажені?
Чому ти в мене це питаєш?
Ви вивчали хімію в Гарварді,
тож я подумав, що ви знаєте.
Так. Судячи з кольору,
певен, вони готові. Перевертай.
Так, пане. Я приготую подачу.
Це ти закінчив Школу дизайну Парсона?
Ні, це я.
Його сім'я — покоління архітекторів.
Його сім'я виготовила велику скульптуру.
-Перед Лувром. -Скажу прямо.
Певен, я непогано виклав їжу.
Яке марнування талантів.
Мої любі свояки.
Це пан Чхве. Він одружився з Мінхі, нашою родичкою.
Свояки.
Вітаю.
У минулому в могутніх сім'ях, таких як королівські,
чоловіки готували всю їжу для поминальних служб.
Голова дуже любить королівські традиції,
тому ми робимо це вже кілька років.
Зрозуміло.
Авжеж.
Ось чому традиції та майбутнє ідуть нога в ногу.
Це не старомодно. Це доволі прогресивно й приємно.
Усе за модними трендами.
Якщо це так прогресивно, приємно й трендово —
може, приєднаєшся?
Ви ж мене знаєте.
Я з минулого року ходжу до церкви,
це суперечить моїй релігії.
Я від народження християнин.
Я змалечку
маю одну хворобу
й не терплю запах олії. Як шкода.
Дякую за сумлінну працю.
Щасти.
-Боже. -Серйозно?
Це поминальна служба сім'ї Хон.
Але тут немає нікого з цим прізвищем.
Нехай би самі готували свої панахиди.
-Боже. -Я єдиний п'ятий син.
Я з сім'ї Ю з округу Печон, 39 покоління.
Що сказала б мама, побачивши, як я за десять секунд нанизую шпажку?
Не говорімо про те, якими цінними є ми
для своїх сімей.
Ласкаво просимо в «Квінз».
-Ласкаво просимо. -Вітаємо.
На твоєму місці
я б тікав одразу.
Ще не пізно, це його перша меморіальна служба.
Як колір? Не надто тьмяний?
Нефритовий колір непростий.
Я бачила лише двох людей у житті, яким личив цей колір.
Це ви
та Кім Юна на показі моди в Лондоні.
Вона? Так, справді, вона мала гарний вигляд.
Як і ви, пані.
Ти вмієш догоджати.
Пані Мо.
Чому ви не вдягли ханбок, який вам надіслали?
Я не маю бути на цій панахиді.
Сім'я може обійтись без мене.
Ви з нами вже понад 20 років, тож ви теж сім'я.
У цьому суть сім'ї.
Це дуже мило з вашого боку.
Але я залишуся у своїй кімнаті.
Люди казатимуть,
що я вами попихаю та знущаюся з вас.
«Попихаю»? Хто кого попихає?
Ти її попихаєш?
Я? Попихаю її?
Ні, батьку. Ніколи.
Тоді чому ти таке кажеш?
Ти це сказала лише тому, що так думаєш про неї.
Це не тому.
Вона не хотіла вдягти ханбок.
-Чому? -Не знаю.
Ти не вдягнеш?
Звісно, одягну.
Ти чула.
Ходімо.
Яке божевілля…
Боже, який стрес.
А вона хитрюща.
Вона нахабно прийде
на поминальну службу пані Ян,
бо на цьому наполіг голова.
Вона це спланувала.
Хто знав, що дівчина свекра може бути гіршою за свекруху?
Помджа прийшла!
Хюнву.
Чому її випустили сьогодні?
Ви сказали, що вона захворіє, якщо сидітиме в цьому холоді.
Авжеж.
Я таке казав.
Але треба було випустити її після поминальної служби.
Що? Поглянь на цю нікчему.
Просто глянь на неї.
Я не подумав, пане.
Мамо.
Я була у в'язниці.
Тато кинув за ґрати свою єдину доньку
лише тому, що я схопила
його дівчину за волосся й ударила її.
Агов.
Це правда.
Ти по вуха закоханий у неї.
Ти не лише закохався в жінку, яка вбила твою дружину,
але й кинув свою доньку за ґрати.
У тебе немає серця.
Помджа, це мамина панахида. Поговорімо пізніше. Добре?
Ти такий самий.
Ти забув, хто вона?
Мама померла через неї!
Мама вмерла від інфаркту…
Ще б пак! А чому він у неї стався, як гадаєш?
ЇЇ серце зупинилося, бо її розсердила Мо Сильхі!
То як ти можеш
дивитися на неї щодня і щоночі?
Тобі не сумно?
Помджа, я…
Боже, мамо.
Який сенс мати сина?
Ти навіть не приготував її улюблену їжу, ската,
як ти можеш щось казати?
Тітко Помджа, у нас є скат. Його повно в домі.
Згинь, виродку!
Як ти міг не навідатися до мене,
якщо я сама тебе виховувала?
Ти його не виховувала.
Не будь дурною.
Тітко Помджа.
Ми збиралися подавати алкоголь.
Справді?
Тоді продовжуймо. Ну ж бо.
Що з тобою?
Годі вже.
Агов, обертай склянку повільно.
Вона була худенька. Вона сп'яніє через тебе!
Помджа.
Мама пила, мов той чіп.
Цього не змінити, ми обоє знаємо про це.
А чому вона так багато пила?
Це тому, що та жінка її засмучувала!
Дядьку.
Твоє серце не рветься від думки, що твоя сестра померла,
бо її розлютила та жінка? Скажи щось!
Помджа, вона не через це вмерла. Вона вмерла від інфаркту.
Це передається спадково. Ти теж постережися.
Господи.
Мамо.
Ця сім'я — повна катастрофа.
Не треба приходити.
Я вип'ю це спиртне.
Тобі слід розвернутися.
Пане Хон, ви приїхали через 19 років. Ви повернетеся в «Квінз»…
Ви відвідаєте панахиду за матір'ю?
Ви зустрінетеся з головою Хоном?
Ви помирилися?
Прошу, сідай. Зрештою він поїде.
Тому я ще більше його не люблю.
Той виродок навіть не навідався до мене.
Він приїхав, щоб пофотографуватися.
Поглянь на нього.
Навмисно на камеру стоїть під дощем.
От паскуда.
Це ми приготувати всі ті млинці.
Бачите, як дрижать мої руки?
А вони навіть не пустили нас на службу.
Останнім часом заходжу на інтернет-форуми для матусь.
Прекрасно розумію багато їхніх повідомлень.
Я не пам'ятаю, коли востаннє їздив до батьків на свята.
Сказали, що відпустять нас, коли приберемо.
-«Зачекайте тітку». -Авжеж.
«Зачекайте дядька».
-«Поріжте яблука». -Так!
«Подайте млинці».
А що наші сім'ї?
Сьогодні день народження батька Хюнву.
Йому 60 років.
Але він не зміг поїхати через цю панахиду.
Хай там як, його мені найбільше шкода.
-Мені теж. -І мені.
Наші дружини їм двоюрідні,
а він одружився зі спадкоємицею. Боже.
Родичі його дружини
жахливі.
-Так і є. -Авжеж.
Директоре Чо.
Ви вже 20 років відвідуєте поминальну службу.
Вона добре ставилася до мене
за життя, звісно, я мушу прийти.
Я знаю, що ви подали заяву на звільнення,
але я не хочу приймати її.
Я довго й ретельно обдумував це рішення.
Скоро я буду застарим, що почати спочатку.
Гаразд. Тоді цьому не зарадиш.
Я буду вболівати за вас.
Щиро дякую, пане.
Придивись до нього. Дивно, що він так раптово йде.
Певен, не все чисто.
Я з'ясую все тихо.
Ні, про це повинні знати всі.
З'ясуй, що він зробив,
хай ЗМІ бачать його звернення до суду.
Моя мета — не карати його.
Я хочу принизити його.
Чи є причина, чому ви мусите це робити?
Я не дозволяю тим, хто відвернувся від мене,
спокійно піти.
Вони мусять страждати, коли йдуть,
щоб більше не становили проблем.
Що це за вираз обличчя?
Ти хочеш щось сказати?
Але він багато років віддав вам.
Хіба справедливо так жорстоко
знищувати його?
Мабуть, так він думатиме.
Але це його точка зору.
Організація має дотримуватися своїх правил.
Свята правда.
Річ не тільки в ньому, це й для тих, хто потайки думає так само.
Попередження тим, хто хоче завдати удару в спину.
-Так, пане. -Пам'ятай про це.
-Перепрошую? -Не треба бажати добра.
Тим, хто кидає тебе.
Треба встромити їм ніж у спину.
Так, пане.
Молодець.
Іди відпочивай.
Так, пане.
До побачення.
Я не маю апетиту.
Здається, мій апетит повністю зник.
Присутність багатьох людей мене душить.
Ваш рівень стресу, схоже, дуже високий.
Виходячи з тесту продовження речень,
ви написали, що зараз найбільше ваше бажання —
розлучитися.
-Правильно. -Розумію. І чому б це?
Я живу з батьками дружини.
І з дідом дружини.
І з ним.
І з тіткою дружини, яка вийшла з-за ґрат,
і сім'єю брата дружини.
Ми всі живемо
під одним дахом.
Розумію.
Зараз рідко зустрінеш великі сім'ї.
Вам пощастило.
Нам так пощастило, що ми щовечора разом вечеряємо.
А о 21:00 у нас спільна розмова.
І підсумки дня.
Вихідні, свята, дні народження, Різдво.
Ми проводимо разом цілий рік. З певністю скажу,
що я не маю часу для себе.
У нас 15 поминальних служб на рік.
Кажуть, шляхетні сім'ї в минулому
змушували чоловіків у сім'ї готувати їжу на службу.
Тому зяті готують усю їжу.
А от їхні сини не допомагають.
Схоже,
вам потрібне місце, де ви можете побути без них.
У вас є робота?
-Так. -Добре.
Як ваше робоче життя?
Моя дружина керує мною.
А мій тесть керує нею.
А дідусь дружини
керує ним.
У мене серце вискакує й тремтять руки щоразу,
коли телефонують з родини.
Я переживаю, що мене змусять зробити.
Може, варто дистанціюватися від цього стресового середовища?
Тоді розлучення — єдиний вихід.
Переїдьте жити з дружиною.
Це правда, я не люблю її родичів. Однак…
Дружину я не люблю ще більше.
Чому ж?
Їй байдуже,
що зі мною і як її рідні ставляться до мене.
Вона дбає лише про себе. Хіба це не егоїзм?
Я потрапив у цю сім'ю тільки через неї
і три роки терпів таке ставлення.
Але їй байдуже.
Перед одруженням
вона сказала, що я можу їй вірити.
Я єдина, хто тобі потрібен.
Довірся мені.
Я ніколи
не доведу тебе до сліз.
Я був дурнем, що повірив їй.
Вам боляче, вона вас розчарувала?
Ні.
Я більше цього не відчуваю.
Відчуваю лише презирство.
Ненавиджу її
усім серцем.
І тому хочете розлучення.
Лише так я житиму.
То чому не розлучитеся?
Бо я можу померти.
Що?
Мій тесть
терпіти не може, коли люди
відвертаються від нього.
Щойно я з нею розлучуся,
він устромить мені ніж у спину.
Ніж у спину?
Звісно, це образний вислів.
Але справжній ніж у спину був би кращим.
Я випишу вам сильний препарат, приймайте.
Тримайтеся.
Бувайте.
ДРУЖИНА
Я тебе кохаю, рідна.
Я щиро думаю, що щасливий.
Я нічого не зробив.
Я просто справді вдячний…
Алло?
Я такий щасливий.
Зачекай, Ґрейс.
Чому ти нічого не кажеш?
Візьми на себе відповідальність, ти казала
що третій син з «Групи Чінсон» — чудовий вибір.
Нащо мені це робити?
Я чула, ти вибрала старшого сина. Влаштовуй те побачення наосліп.
Але він не подобається голові.
Як я можу звести свою доньку з ним,
якщо я чула, що його третій син успадкує все?
Треба було спершу прийти до мене.
Ти влаштувала побачення зі старшим сином, вигнанцем.
То що я вдію?
Звернися до свахи.
Я була на роздоріжжі.
Що я мала робити,
якщо мені сказали, що ти некомпетентна?
Що ти сказала?
То й що, що ти обслуговуєш жінок «Квінз»?
Хоч ти й ведеш їхнє господарство,
твоя донька досі незаміжня.
Саме тому
Хон Хеін шкодує, що не послухала мене
й вийшла за свого чоловіка.
Серйозно?
Вони розлучаються?
Не можна бути з людьми не з твоєї ліги.
Трьох років достатньо.
От побачиш.
Навіть велика Хон Хеін
послухає мене, коли захоче заміж знову.
Пані Хон!
Ваша мама заходила в наш спа вранці.
Я і вас кликала, чому не хочете?
Важкий період останнім часом?
У вас тьмяна шкіра.
У нас є чудові ампули й апарати.
Я звільню наш розклад, тож заходьте.
Певно, ви зайняті, тому не потрібно.
Ми не зайняті.
Ви так хвилюєтеся за мене!
Ні, не хвилююся.
Що?
Я лише кажу, що ніколи не відвідаю ваше спа.
Ви така холодна.
Наче тримаєте мене на відстані.
Так і має бути.
Мабуть, ви вважаєте мене
подругою, бо думаєте, що ми близькі.
Сподіваюся, ви будете обачніші.
Це незручно.
Але…
У неї паскудний характер.
Вона просто нестерпна. Правда ж?
Третій син з «Групи Чінсон»
останнім часом став веганом.
Наступної п'ятниці у них у готелі буде веганський форум.
Приведи туди свою доньку.
-Спробую вас звести. -Справді?
Можеш іти.
Я маю дещо зробити.
Так і знала.
Я вірю тобі, Ґрейс.
Знаєте,
я в індустрії краси
та в сватанні багатих сімей
усе життя.
Тому не дуже тямлюся на юридичних питаннях.
Зрозуміло. У чому річ?
Певна, ви чули,
що молодший син Дегьона загинув у автотрощі.
Я чув.
Схоже,
його дружина не успадкує його статків.
Виявляється, її чоловік написав заповіт
до їхнього одруження.
Він сказав, що його діти, племінниці й племінники
успадкують його статки, коли він помре.
Але в цієї пари не було дітей.
Ясно.
Тоді дружина може встановити
законний резерв на спадок і подати позов.
Можу порекомендувати юриста, якщо бажаєте.
Навіщо? Адже є ви.
Ви в одному човні.
Перепрошую?
Пані Хон теж написала заповіт перед одруженням.
Ви не знали?
Певно, ви думали,
що шлюбного контракту достатньо.
Не віриться, що вона не сказала вам.
От безсердечна.
У заповіті сказано, що «Квінз»
перейдуть усі її гроші, акції та нерухомість,
якщо з нею щось станеться.
Вона сказала, що ви нічого не отримаєте.
Вона це детально описала.
Ми його використовуємо як зразок
для майбутніх заповітів.
Що у вас із обличчям?
Ви справді думали, що це був шлюб століття,
що стер межі всіх прошарків суспільства,
як про це писали в пресі?
Не будьте таким наївним.
Пані Хон не чоловіка хотіла.
Вона хотіла раба, щоб додати його в сімейну книгу.
І тут з'явилися ви.
Привабливий і розумний. Кращої реклами й не вигадаєш.
І покірний, їй такі подобаються.
Єдина проблема — майнові спори,
але її розв'язав заповіт.
Годі вже.
Гаразд.
Алло, професоре.
Надішлете мені на електронку? Я не маю часу їхати туди.
Чому ти не відповідав?
Нам треба кудись з'їздити.
Я знаю, що ти сьогодні вільний. Я перевірила.
Авто чекає внизу.
Я не поїду.
Я ж не сказала тобі, куди ми їдемо.
Це не має значення.
Я відмовляюся їхати з тобою будь-куди.
«Геній»? Це було дуже давно.
Отже…
ось що думає Йонду-рі.
Вони не проти, щоб ви йшли ще на один термін.
Така загальна думка.
Зайди до мого магазину по гостинці.
Молоде маколі дуже смачне.
Знову?
-Ви такі щедрі. -Боже.
Я хотів би запропонувати щось більше, та слід пам'ятати
що є закон про корупцію.
Сільський голова — державна посада,
тут не розщедришся.
Боже, я завжди вдячний.
Ви достатньо зробили.
-Ти розумієш, так? -Звісно.
Господи, пані Чон.
Вітаю.
-Боже. -Привіт.
Знову застряг?
От недоумки. Ви себе фермерами вважаєте?
Чому цей культиватор у вас
щоразу застрягає?
Чому так довго?
Я…
Я не невідкладна служба. Не завжди буду одразу.
Моя дружина колись їздила на культиваторі
й ловила восьминіжок у Больгьо, провінції Чолла,
до нашого одруження.
Вона дуже вправна.
Працює!
Боже, яка чудова погода.
Що? Агов.
Йончхолю! Як коліна твоєї матері?
Без змін!
Тому їй треба приймати глюкозамін!
-Сядь-но! -Гаразд.
Хіба твій син не здає скоро екзамени?
А я тут до чого? Це його робота.
Що ти таке кажеш?
Нехай так,
але допоможи йому вчитися!
Коли Хюнву пішов до СНУ, я щодня й щоночі допомагав йому…
Чому ти раптом прискорилася?
Я тобі сказала сісти, хіба ні?
Може, вони й здаються звичайними фермерами,
але вони — набагато більше.
Вони — виборці.
Невдовзі будуть перевибори. Ти нічого не розумієш.
До біса перевибори.
Нам треба подбати про наш сад і магазин.
Ми й так взяли на себе забагато.
Скільки разів я тобі казала
піти з посади?
Кохана.
Я роблю це лише заради балансу.
-Якого балансу? -Вислухай мене.
Родичі дружини Хюнву — стовпи економіки країни,
але в них небагато політичної влади.
Наші сім'ї будуть у балансі,
лише якщо я буду
на важливій посаді сільського голови.
Чому ти тепер зупиняєшся?
-Хюнву! -Що?
Навіть не зателефонував.
Просто вирішив навідатися.
Де Хеін?
Ти знову приїхав сам?
Ти вже поїв?
Ще ні.
Гаразд.
Ця наче готова.
Відійди.
Погляньмо.
Відійди. Мій наймолодший син приїхав.
Боже, а ти таки голодний.
Не поспішай.
Смачно?
«КВІНЗ»
Так, я зайнята. А що?
Хюнву тут?
Хвилинку.
ПЕРУКАРНЯ «КВІНЗ»
Той малий паскуда.
Він навіть не приїхав на 60-ліття тата.
Не відпускай його.
Я хотіла спитати тебе дещо.
Я засмучена через тебе й Хеін.
Розумію, ти не можеш приїжджати регулярно чи навіть на свята.
Але хіба ти не мав приїхати на 60-ліття тата?
-Це так бездушно. -Так, твоя правда.
Я був бездушним.
Хоча б знає, що був неправий.
Тому я розлучаюся.
-Що? -Тату. Мамо.
Я розлучуся з Хеін.
-Мені шкода. -Зачекай.
Агов, не кажи,
що ти розлучаєшся через те, що я сказала.
Що з тобою? 60-ліття — це пусте.
Дні народження щороку.
Справді. Хто зараз святкує 60-ліття?
І 70-ліття забудь. Ми плануємо жити довше.
Це не через це.
А через що?
У чому річ? Певна, причина є.
Не кажи, що ти зустрічаєшся з іншою…
Припини.
Ні.
Тоді в Хеін є…
Ти можеш припинити?
Це теж неправда.
Це просто занадто для мене.
Я нещасливий.
Це безглузда причина.
Ти думаєш, я завжди щасливий?
Його правда.
Твій тато теж не завжди щасливий у цьому шлюбі.
Якщо що, то я нещасний.
Але я можу терпіти це
через ті крихітки щастя,
які відчуваю коли-не-коли.
Такий шлюб. Таке життя.
Ти знаєш, про що ти говориш.
Буду щирим.
Ти думаєш, я з мамою, бо кохаю її?
Що ти сказав?
Я не закінчив.
Звісно, я тебе кохаю.
Але якщо кохання — це єдине, що ти відчуваєш,
тоді тобі настане кінець.
Звісно. Сподіваюся, ти житимеш довго.
Поглянь на це.
Ми досі не погоджуємося одне з одним, хоч у шлюбі вже 40 років.
У жодному разі.
Неймовірно.
Я розумію.
Але…
Я довго й важко думав, перш ніж прийняти рішення.
Я зроблю це.
Мені шкода.
Стій!
Стій! Виходь-но, паскудо!
Ти такий егоїст.
Ти знаєш, що мені довелося піти на жертви заради тебе?
Які жертви?
Я не вчилася в університеті, бо батьки продали
всіх корів, щоб відрядити тебе до Сеулу.
Як ти міг це забути?
Що за безсоромність? Ти не вчилася в університеті
через свої пропуски.
Цей хлопець такий наївний.
Чому, як гадаєш, Великий принц Янньон прикидався?
Що ти верзеш?
То була жертва.
Він пожертвував собою і прикидався заради свого брата Седжона.
Гадаєш, мені подобалося вдавати?
Я позбавила батьків очікувань, надій і корів
заради тебе.
Справді?
Так.
Я мала принести жертву як найстарша.
Зрозуміло, пані Пек Місон. Дюймовочка з екіпажу Йонду.
Агов!
Це було давно.
Я їду геть.
Не хочу тиснути на тебе.
Уже тиснеш.
-Я хвилююся через тата. -А що з ним?
Знаєш, який він був радий,
що ти одружився в родину «Квінз»?
Він каже, що не має апетиту, але з'їдає рисовий суп
щоразу, коли акції «Квінз» ідуть угору.
Йому завжди подобався рисовий суп.
Так, це правда.
Правда. Але…
Син із цього крихітного містечка розлучається?
Це приниження для нього! Отямся, дурню!
Це не Сеул і не Голлівуд.
Це Йонду-рі.
Чансік, твій друг, розлучився два роки тому,
а про це досі говорять.
Він має рацію.
Усі дівчата в моїй перукарні
досі дивуються, чому він розлучився.
Саме так. Однак…
про нього не говоритимуть, якщо ти теж розлучишся.
Це через оренду твого спортзалу?
І через Гьонджуна, що вчиться за кордоном?
Бо вам треба надсилати йому гроші?
Використовуєте мене, щоб заможно жити,
як ту Сімчон, яку продали за 300 міхів рису?
Боже. Ні, я…
Я б тебе не використовував, якби це було аж так.
-Але ж це не так. -Трясця.
Слухай, Хюнву.
Хюн…
Хюнву!
-Пек Хюнву! -Хюнву!
Залишся на ніч!
УГОДА ПРО РОЗІРВАННЯ ШЛЮБУ
Я маю
дещо сказати.
Я перша.
Що?
Я теж, тож нехай я буду перша.
Гаразд. Кажи.
Я…
вмираю.
Мені залишилося три місяці.
Що ти сказала?
Нам треба було з'їздити кудись сьогодні.
Я їздила в лікарню.
Лікар сказав, що я вмираю
і що в мене є три місяці.
Що…
ти таке кажеш?
Це те, що я сказала.
Лікар повідомив, що мені залишилося жити три місяці.
Це все.
-Що ти хотів сказати? -Що?
Ти хотів щось сказати. Що саме?
Не думаю,
що зараз це важливо.
Просто кажи. Я знаю, що тобі є що сказати.
Ну, я…
-Те, що… -Так?
Я хотів сказати, що…
Я…
Так?
«Прошу вибачення.
За сьогодні
і за все, що скоїв досі.
Такого більше не повториться. Надалі я ставитимусь до тебе краще».
Ось що я хотів
сказати.
Але тобі залишилося жити три місяці? Як таке можливо?
Як я зможу жити без тебе?
Як це можливо?
Я такий приголомшений,
що не знаю, що сказати.
Ти серйозно?
Так, дурненька.
Я кохаю тебе, Хон Хеін.
Я кохаю тебе.
Прошу, поаплодуйте їм,
адже вони вирушають у нову подорож.
Аплодуйте й радійте ще голосніше,
щоб побажати їм усього найкращого.
Прошу, подивіться всі на камеру!
Смійтеся на рахунок три.
Один, два, три.
Пане Пек, вітання з весіллям.
Прошу, скажіть щось собі за десять років.
Як ти, Хюнву з майбутнього?
Не кажи, що ти розлучився.
У тебе є діти?
Одна? Дві?
Не має значення.
Бо мені потрібна тільки Хеін.
Сподіваюся, ти досі пам'ятаєш,
як сильно кохаєш її,
навіть до цього дня.
Не доводь її до сліз.
Зроби її щасливою.
Чому я мушу відповідати?
Було б приємно подивитися це в майбутньому.
Я буду надто зайнята, щоб дивитися це за десять років.
Я мушу це зробити?
Люба Хеін з майбутнього.
Сумніваюся, що ти дивишся. А якщо дивишся, то чому?
Вимкни й берися до роботи.
Не питатиму, як ти, бо знаю, що все буде гаразд.
Ти будеш така ж гарна, здорова
й найуспішніша.
З Хюнву поруч, звісно.
КОРОЛЕВА СЛІЗ
Але тобі залишилося жити три місяці? Як це можливо?
Якщо ти не можеш жити без мене… Хочеш померти разом?
Я просто радий,
що зможу втекти від них цілий-цілісінький.
Уклади своє серце й душу в кохання до неї.
Вважаєш мене меркантильним?
Я сидітиму тут.
-З тобою все добре? -Краще б вони сварилися.
Як ми можемо змінитися, якщо роками жили як чужі?
Обережно!
Я час від часу думав про Хеін.
Тому мені дивно зустріти її чоловіка.
Хон Хеін мені навіть не подобається, чому ж я ревную?
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька