КОРОЛЕВА СЛІЗ
ЧОТИРИ РОКИ ТОМУ
СЕРІЯ 3
Цей весь фруктовий сад — наша власність.
Зрозуміло.
Я думав, мама буде тут.
Може, вона в магазині.
Вона ще має магазин.
Я ж казав, що наша сім'я має вплив у цьому місті.
Добре.
Мамо!
Мамо?
СУПЕРМАРКЕТ ЙОНДУ-РІ
Боже.
І тут її немає.
Обирай що хочеш.
Візьми ось це.
Це новий смак.
ФРУКТОВИЙ ЛІД
Зі смаком полуниці.
Усі діти після школи їх купують, адже вони такі популярні.
Смачний і прохолодний.
Це для мене вперше.
Ти вперше скуштувала фруктовий лід?
Зачекай. Може, не в дорослому житті, а в дитинстві?
Тобі мама їх не купувала?
Ні, не купувала.
Щиро кажучи, я здогадувався.
Про що здогадувався?
На твоєму одязі завжди дірки.
Що?
Це вінтаж.
-Мені його шиють в Європі… -Те, що на тобі сьогодні, теж таке.
У такому ходила б моя бабуся.
Ні, спершу вислухай мене.
Ти будеш шокований почути…
ціну цього кардигана.
-Зі мною не треба прикидатися. -Повір мені.
Я не така бідна.
Справді.
Краще ти повір мені.
Даю тобі слово.
З цієї миті
ти насолоджуватимешся всім тим, чого не могла собі дозволити в житті.
Це буде нелегко.
Я тобі не казав, що моя квартира в довгостроковій оренді?
Казав.
Це ще не все.
Щиро кажучи…
Я щомісяця відкладаю два мільйони.
Не дивись на мене так, наче не розумієш.
Я не вихваляюся.
Я кажу, що все гаразд.
Мені байдуже, якщо твоя сім'я в боргах.
Якщо ми в боргах?
Навіть якщо є щось більше,
мені справді байдуже.
Тому що…
я підтримаю тебе.
Ти мене підтримаєш?
Так.
Я завжди буду
з тобою.
Чому з'явився цей спогад?
Ти будеш останньою людиною, про яку я думатиму,
якщо помру цієї миті?
У тебе все добре?
Хеін.
Ти поранена?
У тебе все добре?
Може, припиниш це?
У неї зляканий вигляд.
Їй треба відпочити.
Ходімо.
Гаразд.
У лікарні все здавалося нереальним,
але там я справді подумала, що загину.
Тому знову сказала собі,
що ніколи не вмру.
Бо я відчула
образу.
У тебе все гаразд?
Здається, розтягнення.
Я знову переграю?
Так, якби це було якогось іншого дня.
Та оскільки я травмована,
гадаю, це доцільно.
Правда?
Хіба так важко розпалити дрова?
Але це дуб.
-То це неможливо? -Ні, не неможливо.
Але такі відпочивальники, як я, надають перевагу сливі, а не дубу.
Аромат диму сливи просочує м'ясо й робить його смачним.
Гаразд. Тоді запалюй.
Боже, у мене від цього ностальгія.
Пригадую, як я їздив у Африку.
Після моїх двадцяти років я поводився, як дикун і варвар.
Це коли ти просидів
цілий тиждень у готелі через комарів?
Мені вистачило дикунства за вікном.
Що?
-Це лише дим. -Авжеж.
Я думаю, ці дрова сирі.
Навіть найдосвідченіші відпочивальники нічого з цим не вдіють.
Хюнву ніколи не прискіпувався до дров.
Він із села.
Не порівнюй мене з ним, адже він, мабуть,
грав у футбол свинячим міхуром на ґрунтових дорогах.
У нього є досвід.
Боже, знову твої виправдання.
Де він, до речі?
Можеш припинити. Просто попроси, хай зробить він.
Ні, я сам можу.
Сучхолю, годі вже. Припини.
О боже.
Ромашковий?
Так.
Можеш заварити ще два, для нас із головою?
Звісно.
Чому батько рано повернувся, а не полює?
Ну…
Зі мною зв'язалася відома шаманка.
З якого приводу?
Шаманка раптом спитала, чи голова пішов на полювання.
-Звідки вона знала? -Не дивно, вона відома.
Сказала, голова буде в небезпеці, якщо піде сьогодні полювати.
Це тому він одразу повернувся?
Так, але принаймні для Хеін це добра новина.
Вона піде на його маршрут.
Мамо!
Хеін поранена.
Що? Як?
Я чув, що їй трапився кабан під час полювання.
Але її рани не серйозні. Зовсім не серйозні.
Господи. У неї все добре?
Звідки ви знали?
Ви дійсно найкраща.
Що вона сказала?
Хай там як, щиро вам дякую. Невдовзі я навідаюся до вас.
Що вона сказала?
Їй наснилася твоя колишня дружина.
З ножем, на мисливських угіддях.
Вона хотіла забрати тебе з собою.
Ти був би в серйозній небезпеці, якби полював сьогодні.
Бачиш?
Мудро було послухати й повернутися.
Не ігноруй забобони.
Консультуйся з шаманкою, перш ніж приймати важливі рішення.
Гаразд.
Зателефонувати лікарю Кім?
У мене все гаразд. Це лише розтягнення.
Хюнву врятував тобі життя.
Я думала, що він і птаха не підстрелить, але кабана?
Він увесь час прикидався.
Мабуть, у нього є досвід.
Ти що, його щойно похвалив?
Для такої здобичі потрібен великий досвід.
У кабанів товста шкіра, тож треба влучити в правильну точку.
Інакше він стане ще небезпечнішим.
Саме так. Дякувати богу, йому пощастило. А якби він не влучив?
Самі подумайте.
Не треба було йому бути таким необачним, як новачок.
Він був піхотинцем у спецрозвідувальному батальйоні.
-Відомий влучною стрільбою. -Справді?
Так, справді.
Тепер ти розумієш, як по-дурному було
пропонувати навчити його стріляти?
Одне можна сказати напевно.
Мене б тут зараз не було, якби він завагався хоч на мить.
Щаслива ти паскуда.
-Що? -У нього м'язисті руки.
Видно, що він провів роки не лише за навчанням.
А ти як це помітила?
Коли я була у в'язниці,
він передав мені угоду тими своїм м'язистими руками
і сказав: «Прошу, підпишіть».
І моє серце
затріпотіло.
-Тітко. -Тітко, годі вже.
Іноді ти мене дивуєш, Хюнву.
Як ти прийняв це рішення за таку коротку мить?
Я не думав.
Це сталося інстинктивно.
Твої інстинкти знали, що ти не маєш дати їй загинути.
Ти повинен був її врятувати, щоб вона переписала заповіт. Так?
Алло?
Де Хеін?
Прийняла ліки й пішла спати.
Певно, вона дуже налякана.
Не можу повірити.
Знаєте, я нещодавно оглянув маршрут.
І помітив, що огорожа прорвана.
Я вважаю, що поранений кабан пробрався крізь цей отвір.
То мав бути маршрут голови Хона.
На що ти натякаєш?
Хочеш сказати, що хтось навмисно принадив пораненого кабана, щоб йому нашкодити?
Ми б не дізналися, навіть якби це було так.
Я перегляну камери відеоспостереження та реєстратори поруч.
Я сам перегляну.
Ви хочете це зробити?
Гаразд, я їх підготую.
Мені шкода,
що це сталося під час ваших відвідин, пане Юн.
Не переймайтеся, пане.
Пане Юн, скуштуйте суп.
Я вполював цього фазана.
Годі тобі. Не бреши, тату.
Ми їх купили на сусідній фермі.
Гаразд. Починаймо їсти.
Смачного.
Дякую.
Навіщо ви приправили корені дзвоників?
Хюнву любить, коли вони обсмажені.
Ні, такі теж смачні.
Справді?
Так.
Смачного.
Дякую, пане.
Пане Юн.
Це листя лакового дерева.
Воно доволі рідкісне.
Гірські рослини дуже смачні, їх важко знайти.
Я куштував їх, коли був малим.
«Малим»?
Хіба ви не в США виросли?
Ні, я переїхав туди у віці 13 років. До того я був у Кореї.
Ваша сім'я туди іммігрувала, чи ви там навчалися?
Мене всиновили за кордон.
Мої прийомні батьки померли, коли я закінчував університет.
Тому зараз у мене немає сім'ї.
Я втратив батьків у 15 років.
І пробивався самостійно.
Я не знав про вашу сімейну історію.
Ви не схожі на теперішнє молоде покоління.
Погоджуюся.
Пишаюся вами, як пишалася б ваша мати.
Можете вважати нас своєю корейською сім'єю.
Дякую вам.
Смачного.
Ідіть сюди. Так, сюди.
Дякую.
Це пхунсан?
Так, пане.
Гарний.
Він не просто гарний,
він урятував мого сина багато років тому, коли загорівся наш будинок.
-Та невже? -Так, пане.
Мій син був удома сам.
Він загинув би, якби собака його не розбудив
і не витяг надвір.
Він розумний і відданий.
Ви не хотіли б продати його?
Ну…
Пробачте, пане.
Він — моя сім'я.
-Я дам вам 100 мільйонів. -Вибачте?
Але в нього навіть немає родоводу.
Це не має значення.
Пізніше запропоную менше.
Дев'яносто мільйонів.
-Вісімдесят мільйонів. -Чекайте.
Любий.
Я продам його.
Але…
ви могли б дати 100 мільйонів?
Звісно.
Кохана.
У мене немає лише одного.
Це упередження, так?
Ти про що?
Я про пана Юна.
Не здається, що він надто безтурботний, враховуючи, скільки він пережив?
Мабуть, він важко працював, щоб компенсувати це.
Не суди книжку за обкладинкою.
Ніколи не знаєш, що людина думає в глибині душі.
Ти певна, що ти з США?
Ти знаєш нашу мову й корейські приказки краще за мене.
Я тобі вже казала.
Наш батько змушував нас розмовляти вдома корейською і читати корейські книжки.
Який мудрий чоловік.
Не кожен може стати професором у «Лізі Плюща».
Хочеш?
Авжеж. Для тебе навіть пиво надто гірке.
Знаєш, мені шкода, що я не можу випити з тобою.
Ти про що? Не засмучуйся.
Мені треба до вбиральні.
Яке він патякало.
Твоя кімната — остання на другому поверсі.
Так, я знаю.
Гарної тобі ночі.
Тобі треба йти нагору.
Я піду.
Тоді на добраніч.
До речі, Сучхолю.
Минулого разу ти спитав мене,
як порозумітися з Торговою комісією,
коли тебе викликають.
Звісно.
Що скажеш?
Хочеш, розкажу зараз усе в подробицях?
Зараз?
Ґрунтуючись на знаннях з юриспруденції, які я отримав на юридичному в СНУ,
а ще на основі досвіду роботи в юридичному відділі,
можу запропонувати тобі розширене, але просте пояснення.
Я вільний аж до пізньої ночі.
А я ні. Мене чекає дружина.
Справді? Як шкода.
Тобто для тебе шкода.
Це чудова нагода.
Ти боїшся?
Чого?
Спати в одній кімнаті з Хеін.
Сучхолю.
Це безглуздя.
Ми одружені.
Чому б я боявся спати поруч зі своєю дружиною?
Гаразд.
Куди ти йдеш? Твоя кімната он там.
Знаю.
Іди прямо.
Мені справді
його шкода.
-Де спиртне? -Ти про що?
Ти все випив.
Дійсно?
Ти вже п'яний?
Як мило.
-Ходімо спати. -Гаразд.
Я все випив.
Чому ти так довго?
Ти не спала?
Я прокинулася.
Я тебе щось спитала.
Авжеж.
Сучхоль спитав мене про дещо, ми розговорилися.
Що?
Ото навіжений.
Він набридав тобі о цій порі?
Кохана. Хеін.
Прошу, не треба так гніватися.
Піти туди
й твердо сказати йому, щоб він такого більше не робив?
Не треба.
Правда? Я так і думав.
-Допоможи роздягнутися. -Що?
Здається, я розтягнула пальці. Боляче розстібати.
Можеш це зробити?
-Я? -Так.
-Розстебнути тобі одяг? -Так, ось тут, ззаду.
Тут.
Достатньо.
Далі я сама.
Гаразд.
Звісно.
Чому ти не роздягаєшся?
А треба?
Ти не йдеш у душ?
А треба?
Може, не виходити?
Що з тобою?
Не звеличуй його. Не такий він і гарний.
У тебе все добре?
Ні. Припини.
Не відтворюй це знову в уповільненому темпі.
Не роби цього.
Не треба.
Я не міг знайти
халат.
Так.
Я бачу.
Я просто приголомшена.
Він вважає
себе сексуальним?
Що в біса сталося з його тілом?
Серйозно.
Що? Чого ти хочеш?
Я…
На підлозі багато води.
Тобі це не подобається, тому я хотів витерти.
Та нічого.
Просто висуши волосся.
Не кажи мені…
що ти не висушив волосся,
бо глянув у дзеркало
й подумав, що схожий
на мокрого Тімоті Шаламе чи Леонардо Ді Капріо в молодості.
Що ти таке кажеш?
Якщо це не тому,
тоді йди й висуши волосся.
Гаразд.
Висушу.
Неймовірно.
Він намагався мене спокусити?
Надто я збуджена,
як на цю пору.
Ти спиш?
Ще ні.
Ліжко маленьке.
Воно півтораспальне?
Двоспальне.
Зрозуміло.
Якесь воно надто мале,
як для двоспального.
Були часи,
коли ми спали разом
на односпальному ліжку.
Коли?
Ти не пам'ятаєш?
Моя перша поїздка в Йонду-рі.
СВІДОЦТВО ПРО НАГОРОДУ НАГОРОДА ЗА СТАРАННІСТЬ
Переночуй тут.
Уже надто пізно.
Зараз 21 година.
Це досить пізно.
-Уночі їхати небезпечно. -Це правда.
Так.
Спи тут.
Я буду в тій кімнаті.
Я буду там,
якщо буду потрібен.
На добраніч.
Місяць гарний.
Могли б помилуватися ним разом.
Заходь…
якщо хочеш.
-До речі… -Так?
Як ми взагалі спали
на тому ліжку?
Ми обіймалися.
Авжеж.
Ми обіймалися?
Хочеш обійнятися, якщо ліжко занадто мале?
Не треба.
Не таке вже й мале.
Мені вистачає місця.
-Справді? -Так.
Тоді…
хочеш однаково
обійнятися?
Я жартую.
Не бійся так.
Що ви тут робите?
Господи.
Пробачте.
Я був не при собі вчора.
Я хочу повернути це.
Прошу, допоможіть. Ми не могли вчора заснути.
Я вже подарував собаку йому, тому не можу цього зробити.
Мені прикро.
Він — наша сім'я, адже врятував нашого сина.
Певно, я збожеволів, продавши його.
Гаразд. Я візьму це.
-Дякую. -Дякую.
Щиро дякую, пане.
Господи.
Що ви робите?
Ви відчули провину, продавши його.
Тож давайте його вб'ємо.
Так буде краще?
Що ти робиш?
Боже, я мало знову не застрелив тебе.
Я поставив запитання.
Я просто пожартував.
Для тебе це був жарт?
А ти що подумав?
Ви повернули гроші?
Ти їх отримав?
Я ваш свідок.
Угоду завершено.
Ви можете йти.
Дякуємо.
Дякуємо. Ходімо.
-Хутчіш. -До речі…
Чому його не можна вбити?
Ти ж чув.
Він любить собаку.
Собака — його сім'я.
Розумію.
У такому разі покинутих чи безпритульних собак можна вбивати?
Це вхід у ліс.
Ніхто не заходив, окрім нашої сім'ї.
Тобто це зробив хтось зі своїх?
Зачекайте.
Зупиніть.
Хто це?
Я бачу лише його спину.
Це твій брат.
Неможливо.
Любий.
Ми точно не знаємо.
Помсок не скоїв би такого.
Дізнайся, чи він досі в Кореї.
Так, пане.
Збирайтеся.
-Уже? -День зіпсований.
Повертаймося додому.
-Люба, ти пам'ятаєш того хлопця? -Що?
Це сталося понад двадцять років тому.
Випадок, коли загинула німецька вівчарка з пивоварні,
а вбивцею виявився маленький хлопчик.
Так, із сиротинця «Еверґрін Гоуп».
Він отримав стипендію від «Квінз Ґруп», бо був дуже розумним.
Я кілька разів його годувала, коли він навідувався.
Так, він.
Пам'ятаєш, що він сказав поліції?
То був ти, чи не так?
Чому ти вбив чиюсь дорогу собаку?
Я це так не залишу.
Ти знаєш, скільки вона коштує?
Вибачте.
Негайно попроси вибачення.
Чим відрізняється дорогий собака?
Тоді звичайного собаку
можна вбити?
Що з цією дитиною?
Боже, що він таке каже?
Боже, твоя правда.
Він справді це спитав.
Моторошно було чути таке від хлопчика.
-Він не був схожим на нього? -Хто?
Вітаю, це я. Ти вже вдома?
Я домовився про зустріч із паном Германом.
Серйозно?
Дякую.
Гаразд, тоді до зустрічі.
Ти не пожалкуєш про це.
УСЯ ПОШТА
ЛАБОРАТОРІЯ НЕЙРООНКОЛОГІЇ UTOC
ВИСНОВОК КОНСИЛІУМУ: МИ НЕ МОЖЕМО ВАС ЛІКУВАТИ
ТОМУ, НА ЖАЛЬ, МИ НЕ ЗМОЖЕМО ВАС ВИЛІКУВАТИ…
ПРОСИМО ВИБАЧЕННЯ…
НАМ ДУЖЕ ШКОДА…
Я мушу
померти?
Коли Hercyna вже майже в кишені?
Коли я за крок до Клубу трильйонників?
Неможливо.
Стільки ексклюзивних речей, яких я ще не вдягала.
Я купила стільки островів, але ще не була на них.
І я маю померти?
Ні, це було б таке марнотратство.
Я купила це в художників,
яким за дев'яносто, бо ціни посмертних робіт ростуть.
Як я можу вмерти раніше за них?
Таке марнотратство.
Ти був би найбільшою втратою.
Тоді укладімо контракт з магазином.
Молодці всі.
-Секретарко На. -Так, пані.
Чи є жінки, у кого й досі метелики в животі, коли бачать свого чоловіка,
хоча вони одружені більше трьох років?
А чому в них метелики?
-У них аритмія? -Ні, не тому.
Може…
тому…
що вони гарні?
-Їхні чоловіки? -Так.
Може, вона хвора.
Ви знаєте когось такого?
Так, знаю.
Бувають дні, коли вона дивиться йому в очі
й хоче обійняти його.
Чому?
Бо їй його шкода.
Їй шкода,
що така ніжна душа змушена терпіти такий суворий світ.
-Неймовірно. -В інші дні…
Його плечі здаються
такими широкими.
Вона хоче, щоб він її обійняв.
Він схожий на живий сексуальний динаміт.
Вона думає, чи не випустити цього фатального чоловіка
на волю в цей світ.
Скажіть їй, нехай піде до лікаря. Вона хвора.
-Ви так вважаєте? -Кажу вам.
І нехай зробить КТ мозку.
Щось там дуже недобре коїться.
Секретарко На.
Ви справді молодець.
-Якась я… Дивна останнім часом. -Як це?
Я відчуваю співчуття
до інших.
-Це дивно? -Я такою ніколи не була.
Я завжди була байдужою.
Тому це дивно.
Ти такий шумний.
Годі плакати, коли я не шкодую для тебе своєї руки.
І я відчуваю емпатію
до інших.
Що це було?
Агентам сюди не можна.
Вибачте. Це чоловік моєї знайомої.
То ти робиш йому послугу?
У них дитина в кувезі.
Мені стало шкода, тому…
Він більше не прийде.
-Вибачте. -Як довго дитина…
Вибачте?
…ще буде там?
-Близько трьох… -Забудь. Тиждень? Два?
Дозволяю йому приходити тільки до тих пір.
Ви дозволяєте?
І щоб я його не бачила, коли дитину випишуть.
Страхування цього не покриє.
Я хотіла витратити нашу заставу їй на операцію,
але мама не дозволяє.
Каже, що це гроші на моє весілля.
Гроші — завжди проблема.
Мені шкода.
Неймовірно.
Її мама не єдина, хто хворіє.
Її маму можна вилікувати, то чому вона плаче…
Чому так багато людей хворіє?
Як це бісить.
Я ніколи такою не була.
Мене ніколи не цікавив
біль інших людей, то чому я така?
Серце калатає через чоловіка.
Здається, мій мозок не функціонує як належить.
Це симптоми моєї хвороби?
Не зовсім.
Багато смертельно хворих пацієнтів переживають такі зміни настрою.
Вони усвідомлюють те, чого б не усвідомили,
якби не помирали.
«Ви змінюєтеся через смерть.
Скоро ви помрете».
Схоже, ви ведете до цього.
Але ви помиляєтеся.
Розумієте, я багато разів дивилася в очі смерті.
І моє дивовижне везіння
щоразу рятувало мене.
Якщо ви недостатньо компетентні, щоб мене врятувати,
то просто спостерігайте.
Ще одне диво
мене врятує.
Вітаю, Хюнву.
Давно не бачилися.
Так, я їздив у мисливські угіддя. То й що?
Навіщо їздив?
Щоб побачити батька. О цій порі року він там.
Але поїхав, не побачивши його.
Ти що,
підозрюєш мене?
Огорожу хтось прорвав, а неподалік була приманка.
А потім кабан, якого підстрелили, напав на Хеін.
-Хтось навмисно… -І що?
Моя донька мало не загинула.
Скажи мені правду.
Це останнє попередження.
Ти сердишся, бо йдеться про Хеін.
А коли мене неправдиво звинуватили й викинули — то нічого?
Гаразд, сідай.
Я поїхав туди, бо знав, що це день сімейного полювання.
Але коли прийшов туди, велика Мо Сильхі сказала,
що він спить, і не впустила мене.
Я її просив, але марно.
Тому я повернувся. От і все.
Гаразд.
Помджуне.
Допоможи мені хоч раз зустрітися з ним.
Це все, що мені потрібно. Я хочу помиритися, доки не пізно.
Іноді
краще забути.
Хюнву.
Правда, моя сім'я дуже дивна?
Вибачте? Зовсім ні, пане.
У нас сім позовів проти одне одного.
Певно, ти ходив по лезу меча, коли займався
нашими дрібницями.
Ти стільки зробив.
Вітаю.
Голова вже спить.
Уже?
Розбудити його?
Не треба.
Я зайшов привітатися.
Тоді бувайте.
Пані Мо.
Помсок підходив до вас на мисливських угіддях
і просив зустрічі з батьком?
Ні.
Він таке сказав?
Послухай.
Я не хочу цього казати,
але будь з ним пильними.
Він уже давно носить камінь за пазухою, відколи його викинули.
Найстрашніші ті, кому нічого втрачати.
Що за людина пан Юн Инсун? Ти знаєш?
Пан Юн?
Я знаю його з ділового боку, але не як людину.
Ти знаєш, що таким людям, як ми, не слід легко вірити іншим.
Якщо ця угода теж зірветься,
батько відвернеться від Сучхоля.
Не хвилюйтеся.
Я обережно дізнаюся про нього.
Ви мене шукаєте?
Боже, ви мене злякали.
Перевірка біографії?
А вона обачна.
Вона просто боїться,
але це лише спочатку.
Такі, як вона, легко довіряють, коли втрачають пильність.
Частково вона вже її втратила.
До речі, чи є якась надія з Хеін?
Гроші для мене важливі, звісно,
але я б з радістю побачила, як розійдеться ця пара.
Чому?
Скажу так. Я була першою у сфері сватання в цій країні.
Але мені не вдалося належно видати заміж доньку з «Квінз».
Правда ж, це принизливо?
Я за будь-яку ціну розлучу їх
і поверну втрачену шану та результативність.
У такому разі не повторюйте того, що зробили.
-Ви завадите мені. -То було…
Мені сказали це зробити.
Але втрутився Хюнву, убив кабана
й урятував Хеін.
Я цього не очікувала.
Хюнву, ти еволюціонуєш.
Від пана Попелюша, який одружився в багату сім'ю,
до рятівника, який урятував життя їхньої доньки!
Тепер вони ставляться до мене інакше.
Я вперше їв фазанячу ніжку.
Зазвичай мені давали шию чи пісні шматки.
Але мій тесть дав мені ніжку.
Надто рано спочивати на лаврах.
Продовжуй працювати.
Як?
«Я лише виконував свою роботу».
Не псуй цієї нагоди, кажучи такі нісенітниці.
«Так, я теж боявся. Я міг загинути, але зробив це заради Хеін».
Ти мусиш визнати свою заслугу.
-Це обов'язково? -Так.
Визнання заслуг — це наче збір кавових купонів.
Треба зібрати десять купонів,
щоб тебе визнали постійним клієнтом і дали тобі щось на халяву.
Не потрібна мені
халява.
Я хочу лише залишитися вільним і неушкодженим.
Який недоумок.
Можеш попрощатися, якщо
-будеш фальшивити. -З чим?
«Прощавайте, мої італійські костюми.
Прощавай, дизайнерське взуття ручної роботи.
Прощавай, іноземне авто.
Прощавай, розкішний годинник на зап'ястку.
Прощавай, багатство Хеін».
Пан Попелюш повернеться у свій сад на півдні.
Але проблема в тому, що його сім'я не чекатиме з розпростертими обіймами.
Пробачте, тренере.
Мого сина не цікавить бокс, він хоче займатися таеквондо.
Це нічого. З дітьми таке буває.
Бувайте тоді.
Ходімо.
До речі, Чехьоне, чому тобі подобається таеквондо?
У них є пояси.
Пояси? На талію?
Це тому?
Тому він хоче піти.
Чехьоне, у нас теж є пояси.
Поглянь-но.
Це чемпіонський пояс.
Тренере, не треба.
-Та-дам. -Боже.
Поглянь-но.
Що скажеш? Правда ж, красивіший, ніж ті пояси?
А ще вони все трощать.
Трощать?
Ми теж можемо трощити.
Просто в нас не було часу. Показати тобі?
Ні, не треба йому показувати.
Зачекайте.
Дайте мені одну хвильку.
Де дошка?
Ось вона.
Гаразд. Дивись.
Поглянь-но.
Ось так треба це робити.
Цього разу я її розтрощу.
Дивись-но.
Боже!
Бачиш? Я розтрощив, еге ж?
-Правда ж, бокс теж крутий? -Але…
Що? Що цього разу?
Я хочу займатися таеквондо, бо ним займається Чісон.
Чісон — його найкращий друг.
Розумію.
Пані.
Кажу це, бо я дбаю про Чехьона.
Ви не думаєте, що йому потрібні різні друзі?
Перепрошую?
-Ти знаєш Пек Хойоля? -Так.
Він мій син і схожий на тебе.
Він теж любить ігри, як і ти.
Правда, було б чудово прийти сюди, побоксувати
й пограти з ним в ігри після школи?
У Хойоля найнижча оцінка.
Агов.
Тренере.
У вас кров.
Боже.
Чому в мене…
Боже, не хвилюйтеся за мене.
Певно, подряпався дошкою.
Ну, бувайте.
Ви йдете?
-Ходімо. -Гарно добратися, пані.
Бувайте.
Гаразд.
Чехьоне, побачимося!
Бувайте.
До зустрічі, пані.
-Агов, у тебе кров. -То лише подряпина.
Подряпався дошкою.
Чому ти такий роздратований?
Я останнім часом мало сплю, тому нині зачинила перукарню.
Скоро доведеться закрити цей зал
і піти працювати на когось, коли Хюнву розлучиться.
Годі балакати про розлучення.
Я мушу прийняти реальність і підготуватися.
-Може, поїдемо в Сеул? -І що робитимемо?
Я дзвонила Хеін, але вона не відповідала.
Зустріньмося з нею і переконаймо її не розлучатися.
-Готуйся. -Що?
Ходімо.
Ти був проти цього всього плану, але, мабуть, врешті-решт пристав на нього.
Ну…
Я завжди добиваюся успіху, коли вирішую щось зробити.
Твоя правда.
Ти завжди все робиш від усього серця.
Але ось у чім проблема.
Обманеш її на пів серця, і все буде гаразд.
Але зробиш усе надзвичайно,
і вона розлютиться, якщо дізнається.
-Мабуть, еге ж? -Так.
Тому треба, щоб тебе не розкусили. Зрозумів?
Мене не розкусять,
доки ми з тобою
зберігаємо цю таємницю.
Авжеж.
До речі, може, варто сказати Хюнву, що ми їдемо зустрітися з Хеін?
От недоумок.
Гадаєш, він це дозволить? Нам уже нічого втрачати.
Треба спробувати зупинити його за будь-яку ціну, так?
Тисни на газ.
БОКС «КВІНЗ» ТРИВАЄ НАБІР
БОКС «КВІНЗ»
Що ми їм скажемо?
Ми не мусимо представлятися.
Ти не дивишся фільми?
Секретаріат обслуговує ВІП-сім'ї.
Вони будуть вражені, щойно побачать нас, і скажуть:
«Пані Хон, приїхала ваша зовиця».
І одразу нас пропустять.
Вам треба призначити зустріч.
Мабуть, ви тут новенька.
Погляньте на це.
Це я.
Цей кучерявий чоловік — це він.
Ясно? Це ми. Бачите?
Залиште ваше ім'я і номер, я їй перекажу.
Погляньте.
Ми її сім'я. Ми з королівської сім'ї.
Нащо призначати зустріч, щоб побачити рідних?
Боже.
Прошу, призначте зустріч і поверніться…
Хеін!
Давно не бачилися.
Я Хьонте, брат Хюнву.
Я знаю.
Мені здалося, що це ви, і я не помилилася.
Нам треба поговорити. Навіть Хюнву не знає. що ми тут.
Ну…
Піднімемося нагору?
Гаразд.
-Сюди. -Добре.
Ви здивовані?
Але знаєте, ми не каратимемо вас за те, що ви нас не впізнали.
Не хвилюйтеся.
Ми не зловживаємо владою в таких випадках.
Певно, ти зайнята.
Вибач, що приїхали без попередження.
Насправді я кілька разів телефонувала, але так і не додзвонилася.
Я не відповідаю на незнайомі номери.
Певно, у тебе немає мого номера.
Чому ви приїхали?
Розумієш…
Із чого почати?
Нещодавно було 60-ліття нашого тата.
То ви приїхали, бо засмутилися. Адже я не приїжджала.
Боже, зовсім ні.
Ні?
Звісно, ні, бо ми зовсім не засмутилися.
Не знаю, що ти про це думаєш,
але Хюнву…
-Так? -Він складна людина, еге ж?
-Перепрошую? -Боже, я розумію.
Що розумієш?
Людина, яка є повною твоєю протилежністю, живе не в іншому кінці світу.
Це людина, з якою ти одружена, поруч із якою ти спиш та їси.
Ця людина зовсім тебе не розуміє.
Авжеж.
Скажімо, ми з чоловіком усе сварилися через кондиціонер.
Улітку він умикав кондиціонер, а я замерзала.
Ми навіть обзивали одне одного через це.
Він був по вуха закоханий у мене, коли ми одружувалися,
але не міг вимкнути кондиціонер заради мене.
Ми не сваримося через такі речі.
Та невже?
Тоді це чудово.
У вас гарні стосунки.
Ми спимо в різних кімнатах, у кожного свій кондиціонер.
Це можна зрозуміти, якщо багато вільних кімнат.
Хай там як, ось що я йому постійно кажу:
«Тепер ти одружений, ти більше не один з нас.
Вважай себе частиною "Квінз" і залишайся там навіть після смерті.
Не смій повертатися чи ступати в наш дім».
До речі, про це…
Розл…
Вибачте, що перериваю, але ви запізнитеся
на зустріч із паном Германом.
Вибачте, але я мушу йти.
У мене сьогодні важлива вечеря.
Гаразд, тоді йди.
Я напишу тобі решту розмови,
тому збережи мій номер, будь ласка.
-Я навідаюся до вас незабаром. -Справді? Ти справді це зробиш?
Я визнаю, що ми трималися на віддалі після одруження Хюнву.
Зрештою, ти купила нам будинок.
Будинок?
Так, у нашому місті.
Я купувала там будинок?
Так. Ви сказали мені купити, коли вийшли заміж.
Зрозуміло.
Ви його використовуєте?
Так.
Але не хвилюйся.
Я прибираю і ремонтую його.
Я все роблю.
Не хвилюйся за будинок, він у мене під контролем.
До речі, чому приїжджали родичі вашого чоловіка?
Я не знаю.
Вона сказала, що я не була на 60-літті її батька.
Вона приїхала докоряти?
Сказала, що ні.
А чому тоді?
Сказала, що шлюб схожий на вмикання кондиціонера влітку.
Що? Що це означає?
Важко домовитися про температуру.
Розумію.
Це логічно.
Вітаю.
-Де пан Герман? -А, так.
Він поїхав навідатися до донечки, бо вона впала.
Він пропустив зустріч лише тому, що його дитина впала?
Він сімейна людина.
Мабуть, тому він розлучався чотири рази й завів дитину в 60 років.
Як це дратує.
Я принесла план приміщення, бо він хотів глянути на нього.
Насправді це на краще.
Розумієш, у нього вже склався образ у голові.
Це розуміння дасть тобі перевагу.
Чого він хоче?
Що? Ви повернулися?
Я думав, ви поїхали додому.
Треба глянути деякі документи.
-Можеш іти додому. -Так, пане.
До речі, секретарка На сказала мені,
що в пані Хон зустріч за вечерею.
Розумію.
Вона сказала, що пані Хон зустрічається з паном Юн Инсуном
і може вернутися пізно. Тому, пане,
мабуть, ви можете спокійно їхати додому, а не сидіти тут.
З ким у неї зустріч?
Hercyna хоче два поверхи.
-Два поверхи? -Так.
Тут тобі потрібні вишукані сходи.
Як ми це зробимо?
Це буде непростий ремонт.
Я мушу змінити конструкцію і затвердити її.
Саме так. Він запропонує це й обере того, хто зробить це першим.
Це божевілля.
Це безглуздя…
але про це знаю лише я?
-Правильно. -Добре.
Пане, ви чули, що ваші родичі навідувалися до пані Хон сьогодні?
-Хто? -Ваші сестра з братом.
Секретарка На щойно розповіла мені.
Ви не знали?
Їж, доки не розмокло.
Зачекай. «Я знаю, це важко. Три крапки.
Але вам не можна розлучатися.
Можеш передумати заради мене?»
Навіщо їй це робити? Вона тебе майже не знає.
Просто їж свій удон.
Чому ти казав їй про прибирання будинку?
Я був просто шокований.
Як вона не знала про свій власний будинок?
Так само, як я забув
про 10 000 вон, які залишив
у зимовій куртці?
То ось що це для них?
-Володіння будинком… -Годі патякати!
«Якою б не була причина вашого розлучення,
я знаю, що в цьому винен Хюнву.
То, може, ти виявиш розуміння цього разу
й не будеш розлучатися? Плаксивий смайлик».
Надсилаю.
Це Хюнву!
ПЕК ХЮНВУ
-Що робити? -Відповідай.
Що? Так, я з нею зустрілася.
Як це — навіщо я це зробила? Щоб сказати їй не розлучатися з тобою.
Але вона була надто зайнята,
і я написала їй.
-Що? -Що?
Вони не розлучаються.
-Вони помирилися? -Ви помирилися?
Ні, вона просто не знає, що він цього хоче.
-Розлучення. -Що?
Він їй так і не сказав.
Що робити?
ХОН ХЕІН
ПЕК ХЮНВУ
ВИМКНУТИ
У тебе все гаразд?
Так.
Ходімо.
Що за людина
твій чоловік?
Це несподівано.
Ти завжди була холодною і дуже підозріливою.
Тому мені стало цікаво, за яку людину
ти вийшла заміж.
Дай-но подумати.
Схоже, ти сподіваєшся, що я скажу про нього щось погане.
Але ти помиляєшся. Він хороша людина.
Ти бачив, як він кинувся рятувати мене в небезпечну мить.
Ти помиляєшся.
Я бачив, як він вагався.
Він вагався,
чи рятувати тебе.
Хеін.
ХОН ХЕІН
Набраний вами номер недоступний…
Між вами двома є різниця.
Ти дивився на нього в ту мить,
а от він дивився на мене.
Ти справді віриш, що він тебе кохає.
Так, вірю.
Не знаю, що для тебе означає кохання.
Але для мене це не щастя чи шепотіння милих дурничок.
Кохання — це коли
ви разом терпите біль.
Коли обираєш залишитися, а не втекти.
Навіть якщо людина в боргу
або ще щось гірше —
ви залишаєтеся разом.
Це кохання.
І саме це він робить.
Це було довго.
Що?
Зазвичай просторікують, коли не впевнені.
Не схоже, що ти впевнена.
Я не знав, що ви тут.
Де Хеін?
Ну, розумієте…
Ти що тут робиш?
Хеін забагато випила.
Вона пила?
Хеін.
-Хеін. -Дай їй спокій. Вона спить.
Вона спить, коли напивається.
Хон Хеін.
Вона спала весь час, тож дай їй ще десять хвилин.
Або я заведу її пізніше,
в ти почекай усередині.
Скільки алкоголю ти в неї влив?
Що?
Послухай.
Вона п'є нечасто, але вміє пити й не п'яніти.
То скільки ти в неї влив, що вона
така п'яна?
Я намішала.
Я не можу спати, бо ти галасуєш.
Дякую. Щасливої дороги.
Гаразд. Гарних снів.
-Побачимося завтра ввечері. -Чому вона має…
Тобто…
Я чув, сьогодні ви зустрічалися з паном Германом.
То навіщо ще завтра?
Пан Герман сьогодні не прийшов.
Ми були лише вдвох.
І ми пили
самі.
Так. Не забудь випити зранку апельсиновий сік.
Це твої ліки від похмілля.
Як скажеш. Гаразд.
Добре.
-Бувай. -Бувай.
Добре подбай про неї.
-Пане О. -Так, пане?
Відвезіть його додому. Схоже, він дуже п'яний.
І схоже, він зовсім не при собі, тож проведіть його до дверей.
Так, пане.
Що ти робиш? Сідай в авто.
Чому ти раптом так багато випила?
Бо це не схоже на мене.
Надалі я робитиму щось нове для себе.
Так несправедливо.
Я жила не так, як інші, щоб прожити довге й здорове життя.
Але поглянь на мене зараз. Це все було марно.
Я висловлюватиму свою думку,
робитиму все, що хочу,
і вбиватиму тих, хто на це заслуговує.
А останнє тут до чого?
Я вб'ю
кожного паскуду, який мене зрадить
і встромить ніж у спину.
Подумай про це.
Навіть якщо я дійсно скою вбивство,
мені доведеться лише кілька разів постати перед судом, перш ніж я помру
за три місяці.
До речі. Ти міг би бути моїм адвокатом.
Гаразд, дай-но мені це. Ходімо всередину.
У тебе дар казати такі страшні речі.
Не бійся.
Я знаю, що ти ніколи мене не зрадиш.
Звісно, ні.
Я не боюся.
До речі,
твій телефон був вимкнений.
Де він?
Його там немає?
Авжеж.
Мабуть, я забула його а авто.
В авто?
Іди в будинок. Я принесу твій телефон.
Пане О, ви вже поїхали? Де ви?
Що? Ось він.
Він був у мене в кишені.
Що? Він вимкнений.
Хеін, зачекай.
-Що ти робиш? -Я не знаю.
Що…
я
зараз роблю?
Я радію,
що ти знайшла
свій телефон.
Відшукати його
була б морока.
Чому я не була…
впевнена?
Що?
Що ти сказала?
Так.
Я тобі сказала, так?
Я робитиму
багато нового відсьогодні.
ПАЛАЦ САНСУСІ, ПОТСДАМ, НІМЕЧЧИНА ТРИ РОКИ ТОМУ
Ти казав, що тут немає переживань?
Сансусі французькою означає «без турбот».
Це просто сміховинно.
Як може існувати таке місце?
Знаєш казку «Щасливий принц»?
Принц, який попросив ластівку видряпати йому очі?
Так.
Той принц колись жив у цьому палаці.
Я усвідомила тільки одну річ, прочитавши цю книжку
в дитинстві.
«Ти завжди страждатимеш далеко від дому».
Навіть принц, мабуть, сумував за домом.
Він залишив дім, щоб страждати.
Він віддав свої коштовності й очі.
Хеін.
Тому він і «щасливий принц».
Прошу тебе. Він не був щасливим. Він просто змінився перед смертю.
Треба залишатися собою
і не зраджувати себе лише тому, що ми вмираємо.
Я б хотіла дещо побудувати.
Онкоцентр, щоб допомогти сім'ям працівників.
Вибачте?
Ви хочете запропонувати фінансову допомогу їхнім сім'ям?
Чому?
Для підвищення ефективності.
Що ви маєте на увазі?
Уявіть, що у вашого родича рак.
Зможете зосередитися на роботі?
-Мабуть, ні. -Правда ж?
Тоді ви не зможете продавати товари.
Це завдасть мені збитків.
А ви плакатимете у вбиральні, бо вам потрібні гроші.
Макіяж потече, очі набрякнуть.
Ви зашкодите іміджу відділу продажів нашого універмагу.
Розумію.
Я не намагаюся
допомогти іншим як жест доброї волі.
Уся річ в ефективності й фінансовій складовій.
КОРОЛЕВА СЛІЗ
-Ідеш спати? -Зробімо це.
Це тому, що я був наляканий. Тому моє серце калатало.
Тепер, коли я вилікувалася,
ти хочеш мене зрадити?
Обережно!
Що за псих тут кричить?
Схоже, ти дуже змінився, Инсуне.
Я робив усе, що міг, щоб почути це від тебе.
Мені не подобається Хеін. То чому ж я ревную?
Я маю тобі дещо сказати.
Не хвилюйся. Це хороша новина, тобі сподобається.
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька