KRÁLOVNA SLZ
Zastav to.
Ten náklaďák poznávám.
Přišlo mi to divné,
že chce dědeček zničehonic
vyměnit větráky a řekl nám, ať odejdeme.
Ten náklaďák jsem viděla ten den.
Myslíš, že v něm byly peníze z toho fondu?
Jestli mám pravdu, nebyly by doma?
12. DÍL
Ať nezmokneš.
Počkej tu a já přistavím auto.
Jste v cíli cesty.
He-in.
Hjun-wu.
To byla rychlost.
Co děláš tady na dešti?
Vstávej.
Točila se mi hlava.
A mám hlad.
Pojďme se najíst, než se vrátíme domů.
Jistě.
- Jsi v pořádku? - Ano.
Nezavoláme policii?
- Počkej. - Měli bychom.
Minule tě napadli tři.
Ty jsi
Eun-sung.
Už mě poznáváš?
Jaká škoda.
Jak jsem mohla…
Přesně tak. Jak sis mě mohla splést
s Hjun-wuem?
He-in!
Otevři dveře.
A co pak?
Co mu řekneš?
- Co? - Co mu povíš?
Že jsi omylem nastoupila ke mně a spletla sis mě s ním?
Bude to pro něj šok.
Nebylo by lepší, kdybys mu řekla,
že někam jedeš?
He-in.
Otevři ty dveře.
Otevři.
Jsi v pořádku?
Ano, jsem.
To se mi ulevilo.
Bál jsem se, že se ti něco stalo.
Pojeďme.
Potkala jsem Eun-sunga
a pozval mě domů.
Víš, jak chci vidět dědečka.
Vrátím se.
To chápu.
Pojedu s tebou.
Je mi líto,
ale pozvánka platí jen pro ni.
Neboj.
Vyzvedni mě později.
Určitě jsi v pořádku?
Ano, jsem v pořádku.
Překvápko.
Jak jsi mě našel?
Copak?
- Nejsi ráda, že mě vidíš? - Chtěla jsem ti zavolat.
Jasně.
Páni, to jsem nečekal.
Přemýšlel jsem, že tě zabiju, až tě najdu.
Geon-u.
To je on? Na fotkách vypadá líp.
Hej, Dong-u.
Řekni „táta“.
- Jmenuje se Geon-u. - Hele.
Synovi jsem dal jméno Dong-u, tak se tak jmenuje.
Páni, muselo být těžké
žít s takovým extra pitomcem.
Su-čeola brzy zatknou.
- Proč? - Jako finanční ředitel jsem provedl
pár nepravostí.
Naplánoval jsem to tak, aby padly na jeho hlavu.
Než jsem odjel z Koreje, dal jsem tip žalobci.
- Tos nemusel… - Hej.
Udělal jsem to pro tebe.
Co když se bude chtít pomstít a přijde si pro tebe?
Bože, ten je uřvanej. Hej!
Udělej to v koupelně.
Volaný uživatel je nedostupný.
HJUN-WU
Hjun-wu ani He-in neberou telefon.
Zůstanou přes noc v Soulu?
Lepší než se vracet v tuhle hodinu.
Drahoušku, nezdá se ti,
- že jsme příliš liberální? - Jak to?
Zapomeň na He-in.
Vždyť Hjun-wu ani nestudoval v zahraničí.
Není příliš velký volnomyšlenkář?
O co jde?
Nejsou přece cizí lidé.
Rozvedené páry jsou si kolikrát víc cizí než lidi, co se vůbec neznají.
- Je tohle správné? - Obehraná písnička.
Cos řekl, když jsi prvně slyšel, že se s ní Hjun-wu chce oženit?
„Je to správné?“
A když se rozhodl pro rozvod?
„Je to správné?“
A když sem poprvé přivedl její rodinu,
neříkal jsi totéž?
Říkal.
„Je to správné? Není to špatné?“
Nemusíš se bát. Stane se, co se má stát.
- Nech je být. - Máš pravdu.
Vidělas poslední dobou ten jeho pohled?
Pro něj už není návratu.
Už mu to nikdo nerozmluví.
Tak už toho nech.
- Čeho? - Přestaň mu volat.
Tak dobře.
ZMEŠKANÝ HOVOR TÁTA
Co je? Co se to děje?
Vida.
- Jste vzhůru. - Co jste mi provedl?
Co je to?
Vy toho naděláte. Spěte dál, ano?
Udělám tu ohýnek, abyste mi tu nezmrzl.
Proč jsme tu?
- Chci za dědečkem. - Promokla jsi a prochladla. Převlékni se.
A najezme se.
Kvůli tomu tu nejsem.
Proto jsem tě sem zavezl.
Převlékni se a povečeř se mnou.
Pak můžeš jít za ním.
- Steak je hotový? - Ano. A k tomu salát s yuzu.
Její oblíbený.
Dobře. Vyberu víno.
A talíř…
Tenhle.
- Dobře. - Sklenku…
Tuhle.
PAN PJEON
- Co je? - Beka jsem vyřídil.
- Určitě? - Ano. Co teď?
Nevolejte mi a někam se ukliďte.
- Co peníze a letenka? - Dostanete je.
Ale když se teď sejdeme, budou nás podezírat.
Čekejte, zavolám.
VYPNUTO
Dejte sem víc květin.
Ano, pane.
Jaké to je, být zpátky doma?
Necítím se tu jako doma.
Tvoje oblíbené víno.
- Že? - Ne, díky.
Určitě ne?
Ten steak je dobrý. Ochutnej.
Nemám chuť.
Říkalas, že máš hlad.
Měla jsem,
ale už nemám.
Pojďme už.
Kam?
Dej mi chvíli.
- Na co? - Abych to nedorozumění vysvětlil.
Jaké nedorozumění?
Říkala jsi,
že jsem tě stáhl na dno, abych tě z něj mohl vytáhnout.
Ale tak to není.
Poznáváš to?
Co je to?
Kdysi dávno ti patřil.
Proč ho máš ty?
Neříkej mi…
- Tos byl ty? - Ano.
Tehdy jsme se viděli poprvé.
Ne, už dřív.
Ještě dřív?
Kdy?
To ty jsi mě zachránil?
Ano, to já tě tehdy zachránil
před utonutím.
Co děláte?
Nemohla jsem spát, tak si prohlížím staré fotky.
Můžu taky?
Jistě. Prosím, posaďte se.
Panebože, to je Hjun-wu?
Ano.
Páni, vždycky to byl fešák.
To ano. Ne všichni věděli, jak se jmenuje,
ale toho hezounka z domu pod hrušní
znali všichni.
Takový hezký a chytrý syn je požehnání.
To ano. Taky mu jde box a plavání.
Ano. Podívejte, tady.
Jel i na dětský mariňácký tábor.
Zachránil tam jednu holčičku před utonutím.
Co se děje?
Myslím,
že tu pláž poznávám.
Proč jsi tam byl?
Za matkou. Viděl jsem, jak se topíš.
- Fakt? - Ano.
Tam jsem tě viděl prvně a zamiloval se do tebe.
To jsem nevěděla.
Měl jsi mi to říct.
Matka mě dala do sirotčince, aby mě utajila.
Takže jsem nic říct nemohl.
- Musels to mít těžké. - To ano. Tak…
se mnou povečeř.
Vždycky jsem se s tebou chtěl najíst
u tohohle stolu.
Hjun-wu s tebou jedl každý den, i když z toho nebyl nijak nadšený.
Ale já si to vždycky přál.
Nedívej se na mě tak.
Pojďme jíst.
- Je to vážně ona? - Bože.
Nech mě s ním chvíli o samotě.
Dědečku.
Poznáváš
mě?
Zbláznil ses?
Jak jsi ji mohl pustit? Je tam sama?
- Nech ji. - Máš snad svatozář?
Před všemi tě ponížila.
Uhni!
Je tam s páprdou, co to nemá v hlavě v pořádku.
- Co by se mohlo stát? - Pusť mě.
- Dlouho jsme se neviděly. - Ne.
- Měsíc? - Slyšela jsem…
Je mi to líto. Tak mladá, a tak nemocná.
Proto jdu navštívit dědu.
- Každou chvíli můžu zemřít. - He-in.
Co chceš zjistit, když už umíráš?
Co se bojíš, že zjistím?
Právě proto všechno svěřil mně.
Bál se, že rodina proti němu bude jen pletichařit,
- a věřil jen mně! - Jen si povídej.
Obě víme,
- že lžeš. - Prosím?
Plnou moc budeš mít jen do té doby, dokud je naživu.
Takže věřím,
že se o něj budeš starat bezchybně.
Odkdy ti na tom záleží?
Vaše rodina se umí jen handrkovat o peníze.
Já vím. Ale kvůli tobě dost trpěla,
a to nás sblížilo.
Ale nejsem ti vděčná.
Hned budu zpátky.
- Nechoď. - Pusť mě.
Co chceš dělat?
Kde je hlavní brána?
Hlavní brána…
He-in.
Jsi v pořádku?
Co se děje?
Hjun-wu?
Jsi to ty?
Ano, jsem to já.
Co se děje?
Co se ti stalo?
Zase tě zmlátili?
Kolikrát ti to mám říkat?
Mě jen tak někdo nezmlátí.
Vypořádám se i se třemi najednou.
Dost si věříš,
určitě jsi Hjun-wu.
Omluvíte mě?
Co je? Myslel jsem, že jste se ho zbavil.
Přesně. To jste neměl.
Co?
- Ale no tak. - Nejdřív si to ověřte.
- Co? - Můžete mě zabít
i za pět minut, to je jedno.
Zavolejte tomu, kdo si vás na mě najmul,
a uvidíte, jestli dodržel slovo.
Beka jsem vyřídil.
- Určitě? - Ano. Co teď?
Nevolejte mi.
- Co peníze a letenka? - Dostanete je.
Ale když se teď sejdeme, budou nás podezírat.
Čekejte, zavolám.
Haló? Počkejte…
Zatraceně.
PAN JUN EUN-SUNG 2
Volané číslo není dostupné…
Ten hajzl.
Teď jste jen podvodník s nemovitostmi.
Jestli mě zabijete, bude z vás vrah.
Nezkoušejte to na mě.
Policie pořád vyšetřuje to vaše napadení.
Ale jestli umřu, bude z toho pokus o vraždu.
Budete podezřelý
a za plánování vám napaří roky navíc.
Pak si vás dá Interpol na seznam
nejhledanějších zločinců.
Říkám, abyste držel hubu.
Za plánování vraždy a útěk vyfasujtete nejmíň 20 let.
Ale když mě nezabijete,
dostanete jen tři roky za podvod.
Možná z toho vyváznete s podmínkou, když s majiteli pozemků sjednám vyrovnání.
Tak co? Upustím od všech obvinění, když to neuděláte.
A vy jste ho nechal jít?
- Zbláznil jste se? - Ano, zbláznil.
Okamžitě mi zaplaťte.
Nebo řeknu policii, že jste si mě najal vy.
Tak tady bydlím.
Bože, vyděsils mě!
To nic. Neuklízej.
Měl jsem moc práce.
Říkala jsem si, kde po rozvodu bydlíš.
Tak tady.
No…
Nebylo to tu nepohodlné?
No…
Ne, je to tu fajn.
Novostavba, navíc plně vybavená.
Proč jsi spal na pohovce?
No…
Vždyť víš, že mám dobré spaní.
Vyspím se všude,
kam si lehnu.
Vlastně ty jsi po rozvodu na rozdíl ode mě
mohl spát.
- Co? - Ten rozvod sis přál.
Když se ti to splnilo, asi jsi tady v tom
vybaveném, novém bytě našel klid.
Tak jsem to nemyslel.
To nevadí. Aspoň někdo z nás je po rozvodu šťastný.
Jsem ráda.
Vůbec to tu nebylo pohodlné.
Působí tu syndrom nemocných budov, bolela mě často hlava.
A koukej. Obývák je spojený s kuchyní,
nejde tu pořádně vyvětrat.
A hlavně
tu nejsi ty.
Nejsi za to rád?
Vůbec ne.
Někdy jsem si říkal, jaké by to bylo,
kdybychom tu spolu žili hned po svatbě.
I kdybychom se hádali, bylo by milé bydlet
tady v tom skromném bytečku.
O tom jsem se často zasnil,
když se mi po tobě stýskalo.
Opravdu.
Mám hlad.
Vážně? Něco ti uvařím. Odpočiň si.
Vypadá to dobře.
Pojďme jíst.
To se ti fakt povedlo.
Proč jsi nikdy nevařil?
Neměl jsem příležitost.
Mimochodem…
Až umřu, budeš mít jiné ženy?
Prosím?
Budeš tady s někým bydlet, i když se budete hádat?
Budeš jí vařit dušené maso se zeleninou a žít s ní
šťastně až do smrti?
Co to povídáš?
Jez.
Odpověz mi.
Nesnaž se zas změnit téma.
Chceš umřít dřív než já?
Zbytečně si děláš starosti.
Kdo by mě chtěl?
Všichni si myslí, žes mě zachránila, protože jsi po uši zamilovaná.
A kritizují mě za to, že mi to nedošlo
a opustil jsem tě.
Takže která žena…
Která žena by tě nechtěla?
Jsi hezký, hodný,
chytrý, ale ne arogantní.
Navíc umíš vařit.
Chlap k pohledání.
I kdybych se narodila stokrát znovu, pokaždé bych si
vzala tebe.
Jak tohle
dokážeš říct
bez mrknutí oka?
Je to fakt.
Tak proč ne?
Ty mi ale umíš zrychlit tep.
Už ti to konečně došlo?
He-in na tobě nezáleží.
Pořád tě jen využívá.
To vím odjakživa.
- A stejně ji necháš? - Ano.
Je to zvyk.
I ty jsi mě
vždycky využívala.
Nesnášíš mě, protože jsem tě nechala v cizině, viď?
Myslíš, že nevím, že se k tobě adoptivní rodiče chovali zle,
i když dostávali štědře zaplaceno?
Byla to shoda náhod,
že jako abstinenti zemřeli po řízení v opilosti?
Co tím chceš říct?
A co ten ředitel sirotčince, co tě týral?
Zavřeli to tam kvůli požáru, při kterém zahynul.
To byla taky náhoda?
Nikdy jsem tě nezanedbávala.
Neseděla jsem se založenýma rukama, když ti ti lidé ubližovali
a házeli klacky pod nohy.
A to se nezměnilo.
To, že jsi předseda, mi nestačí.
Můj cíl je, aby ti patřilo všechno.
A nebudu jen tak sedět,
jestli mi v tom někdo bude
bránit, He-in nebo kdokoli jiný.
Rozumíš? Tak moc tě miluju.
Jestli ji vážně miluješ
a nechceš, aby se jí něco stalo,
nenech ji tě využívat. To nesnesu.
No tak.
Jak to, že jsi zase zraněný?
Co se stalo?
Už jsem ti to říkal.
Měl jsem menší autonehodu.
Nevěnoval jsem se plně řízení.
A co ty, vidělas dědečka?
Dědečku, poznáváš mě?
Dámo, mám hlad.
Dědečku…
Zbláznil ses?
- Jak jsi ji mohl pustit? - Dědo.
- Nemám čas. - Je tam sama?
Nech ji být.
Máš snad svatozář?
Ponížila tě…
Pamatuješ si to pero?
Dal jsi mi ho ty.
Nechals na něj vyrýt mé iniciály.
Umí nahrávat zvuk.
Položím ho tamhle
a když budeš chtít něco vzkázat, nahraj to.
Brzy se vrátím.
Až se vzpamatuje,
hned to pero pozná.
Je vyrobené na zakázku a dal mi ho,
když jsem se stala CEO.
Víme to jen my dva.
Co říkala He-in?
Určitě se tě ptala na ten tajný fond.
Proč jsi ho schoval a všem nám to zkomplikoval?
Jestli jsi chtěl ty peníze dát mně, měls to udělat hned.
Co uděláš? Vezmeš si je do hrobu?
Blázne.
Nemůžeš umřít. A přežíváš jen díky těm zatraceným penězům!
Fakt nevíš, co se kolem děje?
Svěřila se ti He-in?
Brzy umře.
Má vzácný nádor na mozku, už tu dlouho nebude.
Vidíš, jak to s tím velkým Hong Man-dem dopadlo.
Nedokážeš ani vnímat, že tvá oblíbená vnučka umírá.
Dobře ti tak.
Jsem silný.
Jsem nejlepší.
Jsem šílenec.
Naprostý šílenec. Jsem…
Jsem silák…
Jak dlouho tu jsi?
Dorazil jsem po ranním běhání.
Připomínáš mi mě, když jsem začínal.
Tak se mi to líbí.
Odkud jdeš?
Vezl jsem Ho-jeola do školy.
Aha.
Mimochodem,
tvoje žena pracuje někde daleko?
- Vídáte se jen o víkendu? - Ne, žijeme spolu.
Aha. Ale nikdy jsem ji neviděl.
No…
Když jsme se vzali,
moje máma jí řekla: „Jsi moje snacha.“
Nejsi moje dcera.
Snacha nemůže být dcera.
Mi-seona jsem občas zbila.
No tak, mami.
Ale ty máš své rodiče, s tebou tohle dělat nemůžu.
Musíme si dávat pozor na pusu a nesklouznout k fyzickému násilí,
jako snacha s tchyní.
Máte pravdu.
Když jste teď svoji,
- nemusíme se moc vídat. - Co?
Vážně?
Jestli chceš, můžeš o svátcích jezdit za rodiči nebo na dovolenou.
Děkuju.
A s dárky k narozeninám se kvůli mně neobtěžuj.
Nemám to ráda. Když budeš chtít, napiš mi zprávu.
Nemyslíš, že je to moc málo?
Ticho. Mám ale jednu podmínku.
Můj syn má mnoho chyb,
se kterými já nic nenadělám.
Můžeš ho zkusit změnit, ale nevracej mi ho.
Teda mami.
Udělám, co budu moct.
Tvoje máma je taková pohodářka.
Díky tomu všechny kolegyně mé ženy říkají,
že má tchyni snů.
To chápu.
Moje máma se k ní chová hezky
a manželka díky tomu přehlíží většinu
mých prohřešků.
Máme to zařízené.
Hele…
- Nechci se vytahovat. - Ale vytahuješ se.
To jsem nechtěl.
Urazil ses? Su-čeole.
Krucinál.
To je všechno?
Vím, že než jsi odešla, ukradlas všechna ta jejich drahá
- umělecká díla. - Neukradla.
Vzala jsem jen pár.
A koupila jsem byt.
Vím, žes ukradla takhle velkou zlatou sochu buddhy.
To není pravda.
Mě neoklameš.
Nestalo se ti nic?
Co vyvádíš?
Aha. Tak on je tvoje slabina.
Zešílel jsi?
Jestli se ho dotkneš, zabiju tě.
Kde je ta socha?
Vím, že jsi ji neprodala.
Zjistil jsem si to, tak mi nekecej.
Mám ji v soukromém sejfu.
Ráno tam s tebou zajdu.
Dobře. Fajn.
Hodná holka.
Nalij mi víno, jo?
Vyspala ses dobře?
Ano.
Líbí se mi to tu.
Taky jsem hned usnula, jako ty.
Říkal jsem ti to.
Chceš spát dál?
Ne.
Dej mi deset minut.
Stačí pět.
Dlouho jsme spolu neposnídali.
Dám si salát a kávu.
Včera večer se sem vkradl Hjun-wu.
Co?
Proboha. Jak?
Věděl, že kamera u zadní brány nefunguje, přijel tamtudy.
Aha.
- Je chytrý a důkladný. - Ani trochu.
V druhém autě nevymazal záznam z palubní kamery.
Takže vím, jak se sem dostal.
Proč mi to děláte?
Zapomněl jste, kdo jsem?
Jste zběh, co přešel na naši stranu.
Ne. Jestli to tak půjde dál, přeběhnu zas nazpátek.
Paní Mohová mě zabije, jestli to zjistí.
Jsem blízko odhalení tajného fondu.
He-in sem přijela kvůli němu.
Bože, já se z toho zblázním.
Tak mi dejte tři procenta.
Dáme vám pět.
Myslíte to vážně?
Zradila jsem je, pořád jsou na mě dost naštvaní.
Jistě. Můžete mi věřit.
Neusmívejte se tak.
Pohlední muži jsou nebezpeční.
QUEENS TOWN VOLNÝ VJEZD
Seul-hi mě zabije.
Děkuju.
Jednou vám odpustím,
a vy se s nimi spřáhnete znovu jako krysa?
Psi mohou být domácí mazlíčci, ale krysy ne.
Musí se vyhubit.
Než půjdete, vraťte mi propustku, ID kartu i firemní kartu.
Vaše chamtivost by vás mohla stát veškeré peníze, Grace.
Pro vaši bezpečnost vám doporučuji držet se v ústraní.
- Paní. - Zmizte.
Ne, to nemůžu.
Jak bych mohla? Vždyť je to nedorozumění.
Moje živobytí spočívá v informování, ale lidé mě mají za krysu.
Ale co mám dělat?
Jsem prostě taková.
Nedorozumění?
Tak vysvětlete, proč jste do mého domu přivedla
zrovna jeho.
Hjun-wu mi udělal nabídku.
Prý mi dá deset procent z tajného fondu.
Takže on ví, kde ty peníze jsou?
To mě právě zajímalo.
Proto jsem mu pomohla.
A kde tedy je?
Hjun-wu mi nabídl deset procent, ale u vás se spokojím se sedmi.
Nezahrávejte si.
No dobře.
Tak malý domek a pouhých pět procent.
To si zasloužím.
Vyklopte to.
Myslí si,
že je tady v domě.
- Zdálo se mi to? - Co?
Viděla jsem nějaké chlapy, jak si mě tamhle za zdí fotí.
Panečku.
To snad není pravda.
Pořád jsem kus, že jo?
- Nevšímejte si jich. - Proč?
Za chvíli zmizí.
Už odešli?
Bang-sil.
Jsou pryč. Už ho nemusíš zatahovat.
Tak.
Myslím, že jsem je viděla
- i včera. - Cože?
Objížděli to tu v černé dodávce.
Furt si něco fotí.
Kde mám ty značkový jehly?
Pánové.
Musíme si promluvit.
Co chcete?
Fotíte si náš dům? Dejte mi foťák.
- Nic jsme nefotili. Padáme. - Viděla jsem vás.
Dejte mi to!
Proboha.
Hej, jste cvok?
Tak hele.
- Tys mě praštil první. - Ano. A co?
Víš, co mám na noze za podpatky?
Šlápla jsem v nich do hovna a teď tě s nima podupu.
Vy lumpové!
Bože, to je bolest.
Hej, co tu vyvádíte?
- Tati. - Co děláte?
Pomoz nám…
Připravit, pozor, teď.
Kříž. Bezva. Kříž.
Kříž.
Jedna noha.
Kříž. Tak. A kříž.
Ano. Kříž.
Jedna noha.
- Skok. - Slyšel jsi?
Skok! Co?
- Zakládají Jongdu-rijskou pětku. - Aha.
Nějaká domobrana? Slyšel jsem o té záhadné dodávce.
Přesně tak.
Pokračujte. Opakování.
Přihlásím se.
Už mi narostly svaly. Sáhni si na ty boule.
Ne, díky.
Pětka, takže vyberou pět lidí.
Jako jejich člen budu jeden z pěti největších místních siláků.
Myslíš, že mám šanci? Chci něco praštit a rozsekat.
Co navrhuješ? Prkno, nebo střešní tašku?
Su-čeole…
Vím, že to nebude snadné.
Ale na dnešek se mi zdál dobrý sen.
Jsem plný nadějí.
Těch lidí bude míň než pět.
Tak jo.
Dojednáno.
Bude to nás pět.
Mě z toho vynechte.
Teď jsem odstoupil z úřadu.
Lidi by si to mohli vykládat jako politikaření,
kdyby zjistili, že jsem vstoupil do soukromého klubu.
Jen to mezi nás přilije oleje do ohně.
A já nemůžu opustit mámu.
Když se jdeš napít, necháváš ji klidně bez dozoru.
- Hraješ si na hodného synka? - No tak, lidi.
Jestli tu skupinu chceme založit,
musí nás být aspoň pět.
Znamená to,
že jsem přijatý?
Ano.
Rozmlátím to.
To nemusíš.
Když budeš jeden z nás, bude to napořád.
Nebudeš z toho moct vycouvat.
Vidíš?
Říkal jsem, že se nemusíš tak snažit.
Už tam budeme?
Ano.
Skoro.
Vystoupíme?
Hezké.
Všichni si tu vyznávají lásku,
a nikdo se zatím nerozešel.
Když ji vyznáš tady, vždycky se naplní.
Vždycky to funguje.
To je směšné.
Nejen že je tu
krásný západ slunce,
ale slunce tě tady ozařuje takovým teplým světlem,
takže vypadáš ještě krásnější.
Vypadáš teď
moc krásně.
Fakt?
A vyznáš mi lásku?
Vlastně se spíš chystám
o něco požádat.
O co?
Abys tu žádost o rozvod stáhla.
Požádat tě znovu o ruku by bylo příliš.
Nemohla by sis ale aspoň rozmyslet ten rozvod?
Pamatuješ si mou velikost.
Samozřejmě.
Ale měl bych ti ho nasadit já.
Vrať ho.
Proč?
Říkalas, že by sis mě vždycky vzala znovu.
Kdybych se znovu narodila, ne teď.
Ale proč ne?
Proč?
Včera jsem si myslela…
že jsi to ty.
- Cože? - Já…
Šla jsem s Eun-sungem,
protože jsem si tě spletla.
Až tak daleko to zašlo.
Moje paměť není spolehlivá.
Zapomněla jsem, kde jsem.
A nakonec jsem nedokázala poznat ani tebe.
Hjun-wu?
Říkala jsem ti,
že jestli se nemoc zhorší,
neměli bychom spolu být.
Ale nastalo to
dřív, než jsem čekala.
Nádherný západ slunce.
Máš pravdu.
Jsi teď
ještě pěknější.
Ale…
jsi vůbec doopravdy Bek Hjun-wu?
Je tohle skutečnost, nebo sen?
Už si nemůžu být ničím jistá.
Proto nemůžu nic slibovat.
Mrzí mě to.
Co to má v ruce?
Překáží tam závěs.
Má nízké rozlišení. Mám zapnout vyšší?
Neviděla jste mou matku?
Neviděla.
Nelžete, že ne? Myslím to vážně.
Co to povídá?
Ano, doopravdy.
Hej! Jeong-songu!
- Našels ji? - Ne.
Ve městě taky není.
Měli bysme zavolat policii.
Už jsem ji volal.
Dobře.
Nemyslíš si, že zas odešla do hor, že ne?
- Bože. - Slunce brzy zapadne.
Půjdu se podívat.
Počkejte.
Možná vám můžu pomoct.
A letí.
Trochu víc doprava.
Ještě kousek a budou vidět prameny.
Ještě. Ano, tak.
A odsud nahoru.
Víc.
Ještě víc.
Je tam kopec, co se jmenuje Čarovný vrcholek.
To je on!
Je tam!
Mami!
- Už spí? - Ano.
Moc vám děkuju.
Závidím vám.
Proč?
Můj otec je taky nemocný,
ale ani se o něj nemůžu starat.
Aha.
Vím.
Byl tak silný.
Nehnul ani brvou, i když jsem ho sebevíc provokovala.
Tak jsem v tom pokračovala.
Ale netrápila bych ho,
kdybych věděla, co přijde.
Víte, co byla poslední věc, kterou mi řekl?
„Uvidíme se na tvém pohřbu.“
Ta moje nevymáchaná huba.
Měla jsem se krotit.
To já matku nikdy neprovokoval.
Vytahujete se?
Matka odešla z domu,
když jsem byl ještě hodně malý.
Můj otec ji týral a podváděl.
Takže jsem vyrůstal bez ní.
Pak onemocněla demencí,
tak jsem si ji vzal z pečovateláku a bydlíme spolu.
Rád bych se s ní hádal, kdyby byla při smyslech.
Já…
To jsem nevěděla.
Všichni máme
nějaké břímě, které musíme nést životem.
I ti, co vypadají sebebezstarostněji,
nosí po kapsách těžké balvany.
Takže
mi nezáviďte
ani si to nedávejte za vinu.
Váš otec jistě ví, jak vám na něm záleží.
Stopoval jsem ten náklaďák.
Odjel k vám domů do Hanil-dongu ze skladu v Kjonggi.
Co to má znamenat?
Takže ten balík peněz je doma?
To není možné.
Do bedny jablek se sice vejde 600 milionů wonů,
ale stejně by jich musel mít 1 500.
Musel by mít víc než skladiště. Potřeboval by přes 300 metrů čtverečních.
Nemůže být v domě tajný prostor?
Třeba nějaký sklad?
Byli jsme se podívat na půdorysy a plány budovy,
ale nic jsme nenašli.
Jak to teda je?
Včera večer
mi dědeček něco řekl.
Co se děje?
Chceš mi něco říct?
Dámo, jestli vypukne válka, přijďte ke mně domů.
Máme protiletecký kryt.
Můžete se tam ukrýt.
Zmínil se o protileteckém krytu.
Kryt?
U nás doma?
To není možné.
Asi mluvil z cesty.
Já mám podobnou zkušenost.
Řekl mi, že v domě postavil
únikovou místnost.
Pravda. Taky jsem to slyšela.
Ale kde je?
Víme o ní jen z doslechu.
Nikdo z nás neví, kde je.
Ani na půdorysu se nic neukázalo.
To je pravda,
ale může ještě existovat tajný půdorys.
Kdyby tu ty peníze byly, jak říkala Grace,
věděla bych o tom.
Takový balík se do sejfu nevejde.
Ano, a taky máme ten pokoj.
Tajný, víš, jako ve filmu Bunkr.
Ve filmu Úkryt, pitomče.
Slyšel jsem, že je tu nějaký úkryt.
Nevíš o něm něco?
Žádná Jongdu-rijská pětka.
Jsme trojka.
Až skončíme hlídku, půjdou s námi pít.
Kdo to je takhle večer?
Možná ti chlapi z dodávky.
Měli jsme si koupit aspoň paralyzér.
- To je taxi. - Taxi?
Měli černou dodávku.
Kdo to může být?
Proč by sem jezdili s kufrem?
Neříká se to ve zprávách
- o zabijácích? - Mám volat?
Mám?
Jak ses měl?
Na dnešek se mi
teda určitě
zdál dobrý sen.
Omlouvám se.
Tohle je všechno, až na peníze za hotel a letenku.
Koupila jsem si byt v USA,
ale ty peníze dostanu zpět.
Pak vám je hned odevzdám.
Vážně mě to moc mrzí.
Víš vůbec,
co jsi provedla?
Vrácení těch peněz to nespraví.
- Mami. - Já vím.
Vím, že je to neodpustitelné.
Je mi to
vážně líto.
Je pozdě, všichni se musíme prospat.
Jděte si lehnout.
Dobře. Můžete spát
- tady. - Nebuďte směšný.
Nechci tě tu vidět, ani to dítě, běž.
Jmenuje se Geon-u.
A nemáš právo je vyhazovat.
Není to tvůj dům.
Má pravdu, Seon-hwa.
Takže ty hodláš žít s nějakým bastardem?
Je to můj syn!
Pupeční šňůru jsem mu přestřihl, zpíval jsem mu,
koupal jsem ho.
Geon-u
řekl dřív „tati“ než „mami“!
Vstávej.
No to…
Musíme si pár věcí vyjasnit.
Jak si budeme říkat?
Víš, kolik mi je, nebude to mezi námi stejné.
Je mi to fuk.
Mně ne. Jsem starší než ty.
Mám se k tobě podle toho chovat?
Říkat ti paní?
Nevrátila jsem se, abychom spolu zas žili.
- A proč? - Přišla jsem všechno vrátit.
A Džun-ho…
Ten parchant z tebe chce udělat obětního beránka.
Když mu nezabráníš, půjdeš sedět.
Tak to jsi mi přišla říct?
Měla jsem starost.
Vdala jsem se, jen abych oškubala
bohatýho pitomce.
Takže jsem nečekala, že…
ti na mně
bude tolik záležet.
Nikdo se ke mně nikdy
tak hezky nechoval.
Nedokázala jsem zapomenout,
jak jsi na mě byl hodný.
Nemohla jsem ani pořádně jíst.
Proto jsem tady.
Tak tohle jsi mi přišla říct?
Vážně? A když je to teď venku,
zase odejdeš?
Navíc je mi hanba.
Nemůžu s tebou žít.
Ne.
Ale já s tebou musím žít.
Je mi jedno, proč jsi tady.
Budeme spolu žít.
Už nedopustím, abyste mě opustili.
Jdi, jestli chceš.
Stejně tě vypátrám, ať budeš kdekoli.
Ty mě vůbec
neposloucháš, viď?
- Jsem starší než ty. - Mlč.
- Takže… - Pardon.
Dejte si.
Děkujeme.
Děkuju.
To je mistrova…
- Nevypadá jako matka. - Neciv na ni.
Prý se docela uvedla.
Bylo to šílený.
Manžel mi o tom řekl.
Objevila se uprostřed noci s hlavou buddhy v ruce.
Muž byl úplně v šoku.
Střídá se mu spánková paralýza
se stavy bdělosti.
Já ti to říkala,
že Čun-sik má brát extrakt z černé kozy.
Tak mu ho dej ty.
Jo?
Je ten zlatý buddha vážně zlatý?
Z pravého zlata?
Nemám ponětí.
Co myslíš? Je ti spíš sympatická, nebo ne? Musíme se rozhodnout.
- Jak to myslíš? - No…
Budeme ji často potkávat, tak musíme vědět,
jak se k ní chovat.
Vítat ji, nebo ignorovat?
Má pravdu.
Máme ji mít rády, nebo ne?
Jak řekneš, tak to bude.
Ještě nevím.
Nevíš?
Je mi jí líto,
ale něco mi na ní nesedí.
Ještě ji musím sledovat.
Pamatoval si,
jakou mám velikost.
Kulatý briliant?
Nešel jsi do práce?
Ano.
Jen jsem si něco zapomněl.
Vrátím ho.
- Jo tak. - Vždyť jsi to chtěla.
Moc jsem tlačil na pilu.
Vrátím ho, až pojedu z práce.
Aha.
Dnes?
Na tom teď nezáleží.
Nevyčítej si to.
Vážně mi to nevadí.
Aha.
Tak dobře.
Co?
Co je?
Jen jsem si ho
zkoušela.
Vypadá moderně, studovala jsem nové trendy.
Jen proto, že si dávám pauzu, nechci ztratit přehled.
To máš pravdu.
Líbil se mi.
Víš, jak mi prsteny sluší.
Máš dobrý vkus.
To se ti musí nechat.
Ale…
to je všechno.
Nehledej za tím nic jiného.
Počkej.
Určitě jsi ty trendy už prozkoumala?
Nechceš ho ještě nosit?
Už jsem ho zanalyzovala.
Tak já jdu.
He-in.
Nebudu ho vracet.
Nechám ho tam, kde byl.
Musíš analyzovat trendy,
nasaď si ho, kdy budeš chtít.
Úkryt? Jako ve filmu?
Pro případ atomové války? Místnost se zbraněmi
a zásobami jídla na rok?
To nevím, ale předseda se zmínil o úkrytu.
Jenže nikdo neví, kde se nachází.
Aha.
- A co katastr? - Tam jsem nebyl.
Co architekt?
Zemřel.
Studio po něm převzal jeho syn.
Tak se zeptej jeho.
Ptal jsem se,
ale nic neví.
Chtěl jsem po něm půdorys, ale neměl ho.
Pořád jsem mu volal, takže už mi to ani nebere.
Ne?
Co budeš dělat?
Nemůžu dělat nic moc.
Musí ho přesvědčit někdo jiný.
Kdo?
- Ty. - Já?
Tak se zase setkáváme.
Člověk nikdy neví, co ho čeká.
Svatá pravda.
Zase vidím svého zachránce.
Ale prosím tě, nepřeháněj.
Co ta budova v Pangju?
V pořádku, ale jen díky tobě.
Málem jsem o ni přišel.
Prý ti tady můj kamarád nedá pokoj.
Omlouvám se.
Nechtěl jsem se přimíchat do nějaké šlamastyky.
Ne, já se omlouvám, že jsem to po vás chtěl.
Jestli to byl úkryt pro evakuaci,
měl by mít kvůli ventilaci a komunikaci vzduchotechniku
a elektroinstalaci.
Ale v plánech nic takového není.
Jak ho najdeme? Museli bychom dům obrátit naruby.
Zajímavé je,
že jeho výtah, který jede do přízemí,
byl postavený jinak než ostatní.
Jeho výtah?
Nikdy mi nepřišel nijak zvláštní.
Má dvoje dveře.
Zadní strana jsou taky dveře.
Přední dveře vedou do obýváku,
ale zadní někam úplně jinam. Že ano?
A to je ten úkryt?
Jen hádám, budeme to muset ověřit.
- Nemůžeme tam prostě vtrhnout? - Dům je skvěle zabezpečen.
Zažalují nás za nepovolené vniknutí.
Ale co když ho Seul-hi najde dřív než my?
Dnes jsem mluvil s jeho doktorem.
Řekl mi, že od té doby, co se vrátil domů,
se nepodrobuje žádné
povinné léčbě, rehabilitaci
ani tréninku paměti.
Zřejmě už nemá léky, přitom si ale nesmluvil další schůzku.
Cože? Já to věděla.
Co budeme dělat?
Můžeme nahlásit, že ho omezují v pohybu,
a vstoupit do domu
v doprovodu policie.
A zkontrolovat výtah?
Pojeďme tam hned ráno.
Jsi zpátky.
Já to věděla.
Co se tu stavila He-in,
vypadal jsi nějak špatně.
Vrací se ti sem tam rozum?
Ale jen na chvíli, takže nedokážeš nic podniknout.
Nemůžeš požádat o pomoc.
Jsi omezený v pohybu.
Ani nemáš telefon.
Musí to tu být peklo, viď?
To máš pravdu.
Tohle je jako
peklo zaživa.
A já
si odpykávám trest.
Proto jsem ti dala tu pilulku.
Abys mohl v klidu spát a nemusel si dělat starosti.
Tak proč ty léky nebereš?
Moh Seul-hi.
Byl tohle od prvopočátku tvůj motiv?
To sis myslel, že jsem tě opravdu milovala,
nebo co?
Jsem strašlivá, viď?
Nechybí ti děti?
Můžeš jít.
Jen mi řekni,
kde je ten tajný fond.
Když jsi vždycky při smyslech jen chvilku,
nemůžeš nic dělat.
Řekni mi to
a všechno se spraví.
Řekni mi to!
Co se děje?
Hjun-wu.
Volali jste i sanitku?
Ne. A policista, kterému jsem volal, tu není.
Tak co se tu děje?
Stalo se něco?
Co se stalo?
Co je?
Řekněte mi to.
- Uhněte. - Dovnitř nemůžete.
Hergot.
Hong Man-de, 80, s demencí.
Domníváme se, že příčinou úmrtí byla fraktura páteře.
Bude převezen do nemocnice Demang.
Tati!
Otče.
Jsme tady.
Už jsme tu.
Tatínku.
Dělejte něco.
Beom-džune.
Udělej něco.
Ruce má ještě teplé.
Ne.
Co se stalo?
Drahoušku.
Pane.
Dejte mu umělé dýchání nebo něco.
- Tati… - Je mi líto.
Udělejte něco, prosím.
Promiňte. Musíme ho odvézt.
Jedeme. Je nám líto.
- Tati! - Omluvte nás.
Tati!
Počkejte!
- Tati! - Pardon.
- Počkejte. - Musíme ho odvézt, je nám líto.
- Musíme jet. Pardon. - Tati!
- Omlouvám se. - Tati!
Dědečku.
Tati…
Dnes v ranních hodinách zemřel slavný magnát.
Poté, co si jako chlapec vydělával leštěním bot,
vybudoval skupinu Queens a stál v jejím čele.
Hong Man-de, bývalý předseda skupiny Queens,
zemřel ve věku 80 let.
Před měsícem utrpěl náhlý infarkt a upadl do kómatu.
Přestože se z něj nedávno probudil, prokazoval známky vaskulární demence.
Celý obor bedlivě sleduje situaci ve vedení skupiny Queens.
Hong ustanovil svou zástupkyní svou partnerku Moh Seul-hi,
která měla právo spravovat jeho akcie i domácnost.
Nyní však z důvodu jeho úmrtí
tohoto práva pozbývá.
Vzhledem k úmrtí předsedy Honga
bude celé jeho jmění převedeno
dle závěti sepsané notářem.
Ta nabývá okamžité platnosti bez nutnosti schválení soudem.
Rozumíte?
Sbalte se a vypadněte.
Neměli bychom mu teď
hlavně popřát klid a mír?
Tyto záležitosti můžeme probrat později.
Tenhle dům miloval.
Dopřejte mu v něm
poslední rozloučení.
Ty mrcho…
EPILOG
Takový hezký
a chytrý syn je požehnání.
To ano.
Taky mu jde box
a plavání.
To ano.
Podívejte, tady.
Jel i na dětský mariňácký tábor.
Zachránil tam
jednu holčičku před utonutím.
- Co se děje? - Nechoďte tam.
- Co je? - Honem!
- Co se děje? - Co se stalo?
He-in!
- Dva. - Dva.
- Tři. - Tři.
Proč jsi tam chodil?
Jsi v pořádku? Pojď.
Su-wane…
Ne, Su-wane…
Su-wane, prosím!
Synáčku můj!
Su-wane!
KRÁLOVNA SLZ
He-in. Díky.
Byla jsi to ty, že?
Říkal jsem vám, že chci, aby žila.
Až tu skončím, odejdu.
Balzám?
Značí naději a nadšení ze sněhu, co jsem myslela,
že nikdy neuvidím.
To je
doopravdy osud.
Ty to všechno zničíš jen kvůli Hong He-in?
Chytil se.
Informuj Eun-sunga dál, ať je z toho nervózní…
He-in!
Taky jsem ti něco neřekl.
Překlad titulků: Vixo