КОРОЛЕВА СЛІЗ
Зупиніть.
Я впізнаю цю вантажівку.
Мені здалося дивним,
коли дідусь зненацька захотів
змінити вентилятори й сказав нам піти.
Того дня я бачила цю вантажівку.
Гадаєш, ця вантажівка перевозила таємні кошти?
Якщо це так, то хіба гроші не були б удома?
СЕРІЯ 12
Тобі не можна мокнути.
Зачекай тут, я піджену авто.
Ви прибули до місця призначення.
Хеін.
Хюнву.
Ти швидко.
Чому ти тут?
Уставай.
Голова закрутилася.
І я голодна.
З'їжмо щось смачненьке, потім поїдемо додому.
Звісно.
-У тебе все гаразд? -Так.
Викликати поліцію?
-Зачекай. -Треба викликати.
Того разу на тебе теж напало троє чоловіків.
Ти…
Инсун.
Що? Упізнаєш тепер?
Як шкода.
Як я могла…
Авжеж. Як ти могла прийняти мене
за Хюнву?
Хеін!
Відчини двері.
А якщо відчиню?
Що ти йому скажеш?
-Що? -Ти йому скажеш?
Що сіла до мене в авто, прийнявши мене за нього?
Він буде приголомшений.
Може, буде краще, якщо ти скажеш,
що ми кудись їхали?
Хеін.
Відчини двері.
Відчини.
У тебе все гаразд?
Так, усе добре.
Яке полегшення.
Я думав, з тобою щось сталося.
Ходімо.
Я натрапила на Инсуна.
І він запросив мене додому.
Ти знаєш, я хотіла побачити дідуся.
Я повернуся.
Я розумію.
Я поїду з тобою.
Пробач,
але я запросив тільки її.
Не хвилюйся.
Заїдь за мною пізніше.
У тебе справді все гаразд?
Так, усе добре.
Сюрприз.
Як ти мене знайшов?
У чому річ?
-Ти не рада мене бачити? -Ну, я збиралася подзвонити.
Розумію.
Боже, я гадки не мав.
Знаєш, я хотів убити тебе, коли вистежу.
Гону.
Це він? Боже, на фото він кращий.
Привіт, Дону.
Скажи «татку».
-Його звати Гону. -Слухай.
Я назвав сина Дону, тож це його ім'я.
Хай там як, важко, мабуть,
було жити з повним йолопом.
Сучхоля скоро арештують.
-Чому? -Я провернув незаконні оборудки.
Як фінансовий директор.
Я все спланував, а звинуватять його.
Я повідомив у прокуратуру, перш ніж поїхати з Кореї.
-Не треба було цього робити… -Агов.
Я зробив це все заради тебе.
А якщо він захоче помститися і буде тебе шукати?
Боже, він галасливий. Агов!
Зроби це у вбиральні.
Набраний вами номер недоступний.
МІЙ СИН ХЮНВУ
Ні Хюнву, ні Хеін не відповідають.
Вони ночують у Сеулі?
Це краще, ніж повертатися за кермом о цій порі.
Люба, скажи-но мені.
-Ми надто ліберальні? -Ти про що?
Про Хеін не йдеться.
Хюнву ж навіть не вчився за кордоном.
Ти не думаєш, що він надто розкутий?
У чому проблема?
Вони не чужі люди.
Розлучені пари чужіші за чужих.
-Чи так годиться? -Ти це не вперше кажеш.
Що ти сказав, почувши, що Хюнву одружується з дівчиною з тієї сім'ї?
«Чи так годиться?»
А коли він вирішив розлучитися?
«Чи так годиться?»
А коли він привіз родичів дружини пожити тут,
хіба ти не це ж саме сказав?
Сказав.
«Чи так годиться? Чи не годиться?»
Який сенс хвилюватися? Як буде, так і буде.
-Дай їм спокій. -Твоя правда.
Люба, ти бачила його очі останнім часом?
Для нього шляху назад уже немає.
Його ніхто не зупинить.
Та припини вже.
-Що? -Годі надзвонювати.
Гаразд.
ПРОПУЩЕНІ ТАТО
Що? Що відбувається?
Привіт.
-Ти отямився. -Що ти зі мною зробив?
Що це?
Боже, який ти крикливий. Спи вже, чуєш?
Я розпалю багаття, щоб тобі було тепло спати.
Чому ми тут?
-Я хочу побачити дідуся. -Ти змокла й змерзла. Спершу перевдягнися.
І повечеряємо.
Я тут не для цього.
Тому я тебе сюди привіз.
Перевдягнися і поїж зі мною.
Тоді побачиш його.
-Стейк уже готовий? -Так, пане. Я приготувала салат з юзу.
Він її улюблений.
Добре. Я оберу вино.
Щодо тарілки…
Ось цю.
-Гаразд. -А для вина…
Візьміть цей.
ПАН ПЙОН
-Що? -Я позбувся пана Пека.
-Ти певен? -Так. Що мені робити зараз?
Не дзвони мені й заляж на дно.
-Гроші й квиток на літак? -Отримаєш.
Нас запідозрять, якщо ми зустрінемося чи якщо я заплачу зараз.
Чекай мого дзвінка.
ВИМКНУТИ
Додайте квітів.
Так, пане.
Тобі подобається, що ти знову вдома?
Я не почуваюся вдома.
Це твоє улюблене вино.
-Так? -Ні, дякую.
Ти певна?
Стейк смачний. Скуштуй.
Я не хочу їсти.
Ти казала, що голодна.
Була,
але вже ні.
Ходімо вже.
Куди ходімо?
Дай мені трохи часу.
-Навіщо? -Щоб прояснити непорозуміння.
Яке непорозуміння?
Ти сказала,
що я штовхнув тебе в яму, тільки щоб урятувати.
Але це неправда.
Упізнаєш це?
Що це?
Колись давно це належало тобі.
Чому воно в тебе?
Не кажи мені…
-То був ти? -Так.
Це тоді ми вперше зустрілися?
Ні, ще раніше.
Раніше?
Коли?
То це ти мене врятував?
Так, це я врятував тебе,
коли ти тонула того дня.
Що ви робите?
Я не могла заснути й переглядала старі альбоми.
Можна з вами?
Звісно. Прошу, сідайте.
Боже, це Хюнву?
Так.
Боже, він завжди був гарним.
Так. Не всі знали його ім'я,
але всі знали гарненького сина
з дому біля груші.
Бог благословив вас гарним і розумним сином.
Так. А ще він добре боксує і плаває.
Так. Погляньте.
Він навіть був у дитячому морському таборі.
Колись він ще врятував дитину, яка тонула.
У чому річ?
Здається,
я впізнаю цей пляж.
Що ти там робив?
Зустрічався з мамою. Тоді й побачив, як ти тонула.
-Справді? -Так.
Я зустрів тебе першим, і в мене з'явилися почуття до тебе.
Я не знала.
Треба було мені сказати.
Моя мама залишила мене в сиротинці, щоб зберегти свою таємницю.
Тому я не міг нічого сказати.
-Певно, тобі було важко. -Було. Тому…
Поїж зі мною.
Я завжди хотів поїсти з тобою
за цим столом.
Хюнву неохоче їв з тобою щодня.
Але я завжди прагнув цього.
Тож не дивися на мене так.
Їжмо.
-Це справді вона? -Боже.
Я хочу побути з ним наодинці.
Дідусю.
Ти…
впізнаєш мене?
Ти збожеволів?
Як ти посмів її впустити? Вона там сама?
-Облиш її. -Ти що, святий?
Вона принизила тебе перед усіма.
Відійди!
Вона зі стариганом, якому бракує клепки.
-Що може статися? -Пусти.
-Давно не бачилися. -Мабуть.
-Десь місяць минув? -Я чула.
Мені шкода, що ти хвора в такому юному віці.
Тому я й навідалася до дідуся.
-Бо я можу померти будь-коли. -Хеін.
Що ти намагаєшся рознюхати, ти ж усе одно помираєш?
Ти боїшся, що я щось рознюхаю?
Саме тому він довірив усе мені.
Боявся, що його рідні щось можуть прокрутити в такі часи.
-Він вірив тільки мені! -Кажи що хочеш.
Але ж ми обидві знаємо.
-Ти брешеш. -Що?
Ти маєш доручення, лише доки він живий.
Тому я вірю,
що ти добре дбатимеш про нього.
Відколи тобі небайдуже?
Твоя сім'я без кінця сварилася через гроші.
Знаю. Але наша сім'я постраждала через тебе,
і зараз ми дуже зблизилися.
Але я не дякуватиму.
Я скоро повернуся.
-Не йди. -Пусти мене.
Що ти зробиш?
Де головні ворота?
Головні ворота…
Хеін.
У тебе все гаразд?
У чому річ?
Хюнву?
Це ти?
Так, це я.
У чому річ?
Що сталося?
Тебе знову побили?
Скільки разів я маю повторювати?
Мене не б'ють.
Я можу і з трьома впоратися за раз.
Враховуючи, який ти зарозумілий,
ти точно Хюнву.
Вийдіть на хвилинку.
Що сталося? Я думав, ти його позбувся.
Далебі. Не слід було тобі цього робити.
Чого робити?
-Ну ж бо. -Спершу перевір.
-Що? -Ти зможеш мене вбити.
За п'ять хвилин, які нічого не змінять.
Зателефонуй тому, хто найняв тебе мене вбити
й перевір, чи він дотримає слова.
Я позбувся пана Пека.
-Ти певен? -Так. Що мені робити зараз?
Не дзвони мені й заляж на дно.
-Гроші й квиток на літак? -Отримаєш.
Нас запідозрять, як зустрінемося чи якщо я заплачу.
Чекай мого дзвінка.
Алло? Чекай, послухай…
Трясця.
ПАН ЮН ИНСУН 2
Набраний вами номер недоступний…
От паскуда.
Зараз ти всього лише рієлтор-шахрай.
Але станеш убивцею, якщо мене вб'єш.
Не починай.
Поліція досі розслідує твій напад на мене.
Але якщо я загину, напад стане замахом на вбивство.
А ти станеш підозрюваним
і отримаєш обтяження покарання за умисел.
Потім Інтерпол видасть червоне повідомлення,
оголосить тебе в розшук.
Я сказав тобі стулити пельку.
Тобі дадуть не менше 20 років за підготовку вбивства з помсти і втечу.
Але якщо не вб'єш мене,
отримаєш тільки три роки за шахрайство.
Можуть навіть дати умовний, якщо я переконаю власників землі піти на мирову.
Що скажеш? Я відкладу все, якщо зупинишся.
Отже, ти просто його відпустив?
-Ти дурний? -Так, був.
Заплати мені негайно.
Інакше скажу поліції, що це ти мене найняв.
Ось тут я жив.
Боже, ти мене налякав!
Усе гаразд. Не прибирай.
Просто я був дуже зайнятий.
Мені було цікаво, де ти живеш після розлучення.
Ти жив тут.
Ну…
Було некомфортно?
Ну…
Ні, це хороша квартира.
Новобудова з меблями.
Чому ти спав на дивані?
Ну…
Ти ж знаєш, я добре сплю.
Засинаю,
щойно голова торкнеться подушки.
Отже, тобі добре спалося
після розлучення, на відміну від мене.
-Що? -Ти мріяв розлучитися.
Мрія здійснилася, і ти знайшов спокій
у цій новобудові з меблями.
Я не це мав на увазі.
Та нічого. Хоча б хтось із нас був щасливим після розлучення.
Я рада.
Зовсім мені не було комфортно.
Тут нездорова атмосфера, тому в мене були головні болі.
І глянь. Вітальня поруч із кухнею,
тому тут важко провітрювати.
А головне,
тут не було тебе.
Для тебе це не краще?
Зовсім ні.
Іноді мені було цікаво, як би нам
жилося тут після одруження.
Було б приємно жити в такій маленькій квартирі,
навіть якби ми сварилися.
У мене з'являлися такі думки,
і я сумував за тобою.
Сумував.
Я голодна.
Справді? Я щось приготую. Відпочинь.
Здається, це смачно.
Їжмо.
А ти молодець.
Чому ти ніколи не готував?
Я не мав нагоди.
До речі…
Зустрічатимешся з іншими, як я помру?
Що?
Ти житимеш з кимось у цій маленькій квартирі, навіть у разі сварок?
Готуватимеш для неї і житимеш щасливо
все життя?
Що ти таке кажеш?
Просто їж.
Скажи мені.
Не змінюй знову тему.
Хочеш померти раніше за мене?
Ти надто переймаєшся.
Хто зі мною зустрічатиметься?
Усі думають, що ти мене врятувала, бо відчайдушно закохана.
А ще критикують мене, бо я цього не знав
і покинув тебе.
То яка жінка…
Яка жінка не захотіла б зустрічатися з тобою?
Ти гарний, добрий,
розумний, але не пихатий.
А ще ти смачно готуєш.
Ти унікальний чоловік.
Навіть якби я народилася всоте, однаково щоразу
виходила б за тебе.
Як ти могла таке сказати,
навіть не зморгнувши…
оком?
Це правда.
То нащо мені вагатися?
Ти знаєш, як мене схвилювати.
Тепер ти розумієш?
Ти не потрібен Хеін.
Вона вічно тебе використовує.
Я завжди це знав.
-Й однаково їй дозволяєш? -Так.
Це звичка.
Ти теж завжди мене
використовувала.
Ти ненавидиш мене за те, що я покинула тебе за кордоном, так?
Гадаєш, я не знала, що твої прийомні батьки ображали тебе,
хоча й отримували чималі гроші?
Думаєш, це випадковість,
що ті непитущі люди загинули п'яні за кермом?
До чого ти хилиш?
А директор сиротинцю, який тебе кривдив?
Вони зачинилися через раптову пожежу, в якій загинув директор.
Це була випадковість?
Я ніколи не кидала тебе.
Я не сиділа склавши руки, коли ті люди кривдили тебе
чи перешкоджали тобі.
І це не змінилося.
Бути головою недостатньо.
Моя мета — щоб усе це було твоїм.
І я не сидітиму,
якщо хтось мені заважатиме,
хоч Хеін, хоч хто завгодно.
Розумієш? Так я виявляю любов до тебе.
Якщо ти справді її кохаєш
і не хочеш, щоб вона постраждала,
не давай їй себе використовувати. Я цього не допущу.
Ну ж бо.
Чому ти знову поранений?
Що сталося?
Я вже казав тобі.
Невеличка транспортна пригода.
Я відволікся, коли кермував.
До речі, ти бачила дідуся?
Дідусю, ти мене впізнаєш?
Пані, я голодний.
Дідусю…
Ти збожеволів?
-Як ти посмів її впустити? -Дідусю.
-У мене мало часу. -Вона там сама?
Облиш її.
Ти що, святий?
Вона принизила тебе…
Пам'ятаєш цю ручку?
Ти подарував її мені.
Навіть викарбував на ній мої ініціали.
Вона може записувати звуки.
Я покладу її тут,
тому якщо захочеш щось сказати, запиши це.
Я невдовзі повернуся.
Він одразу впізнає ручку,
коли отямиться.
Він її замовив і подарував мені,
коли я стала гендиректоркою.
Це знаємо лише ми.
Що сказала Хеін?
Певна, вона питала про таємні кошти.
Нащо ти їх сховав і змусив нас усіх страждати?
Треба було перерахувати їх мені, якщо вже одразу так планував.
Що ти з ними робитимеш? Забереш у могилу?
Ти дурень.
Ти не можеш померти. Ти ще живий тільки через ті кляті гроші!
Ти справді несповна розуму?
Хеін тобі сказала?
Вона скоро помре.
У неї рідкісний рак головного мозку, вона своє віджила.
Поглянь, що сталося з великим Хон Манде.
Ти навіть не усвідомлюєш той факт, що твоя люба внучка вмирає.
Так тобі й треба.
Я сильний.
Я найкращий.
Я псих.
Я повний псих. Я…
Я сильний чоловік…
Коли ти сюди прийшов?
Після ранкової пробіжки.
Ти схожий на мене, коли я починав боксувати.
Мені подобається твоє ставлення.
Звідки ти йдеш?
Відвів Хойоля в школу.
Ясно.
До речі,
твоя дружина працює десь далеко?
-Бачитеся лише вихідними? -Ні, ми живемо разом.
Ясно. Просто я її ніколи не бачив.
Розумієш…
Коли ми одружилися,
моя мама сказала їй ось що: «Ти моя невістка».
Ти не моя донька.
Невістка не може бути донькою.
Я била Місон.
Годі тобі.
Але в тебе є власні батьки, з тобою я такого не можу зробити.
Треба думати, що кажеш, і навіть пальцем тебе не чіпати,
бо ти моя невістка.
Так, ваша правда.
Ви одружилися.
-Нам не слід часто бачитися. -Що?
Серйозно?
Можеш навідатися до своїх батьків або поїхати в подорож на свята, якщо хочеш.
Дякую.
І не треба мені подарунків на день народження.
Це незручно. Якщо хочеш, просто надішли мені смайлик.
А цього не замало буде?
Замовкни. Але в мене є одна умова.
Мій син має багато недоліків,
і з цим нічого не вдієш.
Можеш спробувати виправити його, але мені не повертай.
Ну-бо, мамо.
Я намагатимуся.
Твоя мама така невимушена.
Завдяки їй колеги моєї дружини кажуть,
що в неї найкраща свекруха.
Це зрозуміло.
Мама добре до неї ставиться,
і моя дружина не прискіпується до більшості з того,
що я роблю.
Так і живемо.
Агов…
-Я не хотів вихвалятися. -Але вихвалявся.
Я не хотів.
Ти засмутився? Сучхолю.
Трясця.
Це все?
Я знаю, що ти вкрала всі їхні дорожезні картини.
-Коли втікала. -Ні, неправда.
Просто взяла кілька.
А потім купила квартиру.
Я знаю, що ти вкрала отакенну золоту статую Будди.
Ні, неправда.
Ти мене не обдуриш.
Гону, у тебе все гаразд?
Агов, що ти робиш?
Розумію. Отже, він твоє слабке місце.
Ти сказився?
Торкнешся його — і ти труп.
Де статуя?
Я знаю, що ти її не продала.
Я вже дізнавався, тож не бреши мені.
Вона в приватному сейфі.
Підемо туди завтра вранці.
Гаразд. Добре.
Розумничка.
Налий мені вина. Чуєш?
Ти добре спала?
Так.
Мені тут подобається.
Я одразу заснула, як і ти.
Я ж казав.
Хочеш іще поспати?
Ні.
Дай мені десять хвилин.
Ні, лише п'ять.
Давно ми гарно не снідали.
Я мушу з'їсти салат і випити каву.
Хюнву пробрався сюди вчора ввечері.
Що?
Господи. Як?
Він знав, що камера на задніх воротях не працює, і заїхав там.
Розумію.
-Він дуже розумний і ретельний. -Оце вже ні.
Він не стер запис реєстратора в іншому авто.
Так я взнала, як він пробрався.
Чому ти втягуєш мене в халепу?
Ти забув, хто я?
Ти перебіжчиця, яка перейшла на наш бік.
Ні. Якщо не припиниш, я повернуся до них.
Пані Мо вб'є мене, якщо дізнається.
Я скоро знайду таємні кошти.
Тому Хеін сюди приїхала.
Боже, від тебе сказитися можна.
Тоді дай мені 3% грошей.
Нехай буде 5%.
Ти серйозно?
Я їх зрадила, і вони досі бісяться через це.
Звісно. Можеш довіритися мені.
Не усміхайся мені.
Гарні чоловіки небезпечні.
«КВІНЗ ТАУН» ПЕРЕПУСТКА ДЛЯ АВТО
Сильхі мене приб'є.
Дякую.
Раз я тобі пробачила,
то як ти посміла знову змовитися з ними, мов пацючка?
Собак можна приручити, а от пацюків — ні.
Їх треба одразу вбивати.
Поверни автомобільну перепустку, ID-картку, корпоративну карту і йди.
Твоя жадоба може коштувати тобі всіх грошей, Ґрейс.
Заради твоєї ж безпеки, краще заляж на дно.
-Пані Мо. -Зникни.
Ні, я цього не зроблю.
Як інакше, адже це — величезне непорозуміння.
Я заробляю на інформації, а люди часто вважають мене пацючкою.
Але що вдієш?
Я така є.
Непорозуміння?
Тоді поясни, чому ти привела саме Хюнву
до мого дому.
Хюнву запропонував мені угоду.
Запропонував дати мені 10% таємних коштів.
То він знає, де гроші?
Це мене й зацікавило.
Тому я погодилася допомогти.
І де вони?
Хюнву запропонував 10%, але я погоджуся на 7% від вас.
Не наривайся.
Гаразд.
Тоді невеличкий будинок і тільки 5%.
На таке я заслуговую.
Розповідай.
Він думає,
що гроші в цьому будинку.
-Може, я помиляюся? -Що?
Я бачу, як якісь чоловіки фотографують мене з-за тієї стіни.
Боже.
Неймовірно.
А я ще нічого так, еге ж?
-Нехай будуть. -Чому?
Вони невдовзі підуть.
Вони пішли?
Бансіль.
Пішли вже. Можеш не втягувати.
Ось так.
Здається, я їх уже бачила.
-Учора. -Що?
Вони приїжджають у чорному фургоні.
І все фотографують.
Де мої дорогі туфлі на підборах?
Агов.
Нам треба поговорити.
Що вам треба?
Ви фотографували наш дім? Дайте камеру.
-Ми нічого не фотографували. Ходімо. -Я бачила.
Давайте-но!
Господи.
Агов, ви показилися?
Агов.
-Ти перший мене вдарив. -Так. І що?
Ти знаєш, які в мене підбори?
На них було лайно, і я тебе ними затовчу!
Покидьки!
Боже, боляче.
Що ви тут робите?
-Тату… -Що ви робите?
Допоможи.
На старт, увага, марш.
Навхрест. Ось так. Навхрест.
Навхрест.
Нога.
Навхрест. Ось так. Навхрест.
Так. Навхрест.
Нога.
-Стрибки. -Ти чув?
Стрибки. Що?
-Набирають «Квінтет Йонду-рі». -Так.
Ти про сільський патруль? Я чув про таємничий фургон.
Саме так.
Продовжуйте. Ще раз.
Я хочу вступити.
Я швидко наростив м'язи. Накачався. Спробуй.
Ні, дякую.
Квінтет означає, що візьмуть п'ятьох людей.
Якщо мене візьмуть, я — один з п'яти найсильніших місцевих чоловіків.
Гадаєш, мені вдасться? Я хочу щось ударити й зламати.
Як гадаєш, дерев'яна дощечка чи черепиця підійде?
Сучхолю…
Я знаю, це буде нелегко.
Але мені вчора снився гарний сон.
Я маю надію.
Буде менше ніж п'ять учасників.
Гаразд.
Отже, все готово.
Ми будемо вп'ятьох.
Мене не вплутуйте.
Я щойно пішов з посади.
Люди можуть вбачати в цьому політичний контекст,
якщо дізнаються, що я сформував приватну групу.
Це лише спричинить конфлікт між двома сторонами.
Я теж не можу залишити маму саму.
Ти завжди залишаєш її без нагляду, коли п'єш.
-Чому ти прикидаєшся хорошим сином? -Ну ж бо, хлопці.
Нас має бути хоча б п'ятеро,
щоб нам фінансували цю групу.
Це означає,
що мене взяли?
Так, узяли.
Я можу це розбити.
Не треба.
Ти назавжди станеш одним з нас.
Відмовитися вже не зможеш.
Бачиш?
Я казав, що не доведеться напружуватися.
Ми вже на місці?
Так.
Майже.
Вийдемо?
Як гарно.
Усі зізнаються тут у коханні,
і ніхто ще не зазнавав невдачі.
Кохання стає справжнім, якщо освідчитися тут.
І це працює щоразу.
Це безглуздя.
Ти отримаєш не лише
чудовий захід сонця,
але світло ще й відтінить твоє обличчя теплими тонами,
і від цього ти будеш ще прекраснішою.
Ти дуже гарна
зараз.
Справді?
І ти освідчишся в коханні?
Знаєш, це радше
прохання.
Яке саме?
Скасування розлучення.
Просити тебе знову вийти за мене було б занадто.
Ти можеш хоча б відкликати розлучення?
Ти не забув мій розмір.
Звісно.
Але я мушу вдягнути його на тебе.
Поверни його.
Чому?
Ти казала, що захочеш виходити за мене щоразу.
Коли знову народжуся, але не зараз.
Але чому ні?
Чому?
Учора я думала…
що то був ти.
-Що? -Я…
пішла з Инсуном,
бо подумала, що то ти.
Дожилася.
Моя пам'ять ненадійна.
Я забула, де я була.
І зрештою не змогла навіть упізнати тебе.
Хюнву?
Я казала тобі,
що ми не повинні бути разом,
якщо хвороба погіршиться.
Але…
це сталося раніше, ніж я думала.
Захід сонця прекрасний.
Твоя правда.
Сонячне проміння
робить тебе ще красивішим.
Але…
чи ти справді Пек Хюнву?
Це насправді? Я не сплю?
Я вже ні в чому не впевнена.
Тому не можу давати обіцянок.
Пробач мені.
Що це в нього в руці?
Штора заважає.
Тут низька роздільна здатність. Дістати з вищою?
Ви бачили мою матір?
Ні, не бачили.
Ви не брешете? Я серйозно.
Що він таке каже?
Я теж серйозно.
Агов! Йонсоне!
-Знайшли її? -Ні.
У місті її теж не було.
Треба викликати поліцію.
Я вже викликав.
Молодець.
Ви не думаєте, що вона знову в горах?
-Боже. -Скоро сяде сонце.
Я перевірю.
Зачекайте.
Думаю, я можу допомогти.
Полетів.
Трохи правіше.
Далі, і буде видно мінеральні джерела.
Трохи далі. Так, там.
Звідти вище.
Далі.
Уперед.
Там є гора, яка називається Вершиною фей.
Ось так!
Це вона!
Мамо!
-Вона спить? -Так.
Щиро дякую вам.
Я заздрю.
Чому?
Мій батько теж хворий,
але я навіть не можу подбати про нього.
Авжеж.
Я чув.
Він був сильним чоловіком.
Був непохитним, як би я його не провокувала.
Тому я не припиняла.
Але я б цього не зробила,
якби знала, що таке станеться.
Знаєте, що я йому сказала востаннє?
«Побачимося на твоїх похоронах».
Мій клятий довгий язик.
Треба було бути обережнішою.
Я ніколи не перечив мамі.
Ви що, вихваляєтеся?
Моя мама пішла з дому,
коли я був зовсім малим.
Батько піднімав на неї руку і зраджував.
Тому я виріс без неї.
Тоді в неї почалася деменція,
тому я забрав її з будинку для літніх людей і живу з нею.
Я б хотів сваритися з нею, коли вона при собі.
Я…
Я гадки не мала.
У нас усіх
є хрест, який ми мусимо нести в житті.
Навіть той, хто здається найбезтурботнішим,
носить важкі каменюки в кишенях.
Тому…
не заздріть
і не звинувачуйте себе.
Певен, ваш батько знає, що вам не байдуже.
Я відстежив вантажівку.
Вона поїхала до вашого дому в Ханіль-доні зі складу в провінції Кьонгі.
Що це?
Отже, усі гроші вдома?
Це неможливо.
Навіть як у ящик для яблук влізе 600 мільйонів вон,
знадобилося б 1 500 ящиків.
Йому була б потрібна не звичайна комора, а площею близько 330 кв.м.
У нашому будинку може бути таємна кімната?
Чи якийсь склад?
Ми їздили в офіс, щоб подивитися проєкт будинку,
але нічого не виявили.
Тоді що це?
Дідусь сказав мені дещо
минулого вечора, коли ми бачилися.
Що таке?
Ти хочеш щось сказати?
Пані. Приходьте до мого дому, якщо почнеться війна.
У нас є бомбосховище.
Сховаєтеся там.
Він згадав про бомбосховище.
Бомбосховище?
У нашому будинку?
Це неможливо.
Певно, він марив.
У нас є щось схоже.
Він розповів мені, що збудував
тривожну кімнату.
Твоя правда. Я теж чула.
Але де вона?
Ми тільки чули про неї.
Ніхто з нас не знає, де вона.
Навіть проєкт будинку нічого не показує.
Це правда,
але міг бути й таємний проєкт.
Якби гроші були тут, як сказала Ґрейс,
то я б знала.
Таку суму в пару сейфів не впхнути.
Так, і в нас є та кімната.
Знаєш, як у фільмі «Шокова кімната»?
«Тривожна кімната», недоумку.
Я чув, у цьому домі є тривожна кімната.
Ти знаєш про це?
Це не «Квінтет Йонду-рі».
Це тріо.
Вони прийдуть пізніше, щоб вихилити чарку після патрулювання.
Хто це о такій порі?
Може, ті чоловіки, які були сьогодні.
Треба було якийсь шокер узяти абощо.
-Це таксі. -Таксі?
Вони їздили на чорному фургоні.
Хто це може бути?
Нащо везти валізу о цій порі?
Хіба в новинах не таке кажуть?
-Про вбивць? -Викликати?
То що?
Як у тебе справи?
Без сумніву…
мені снився…
гарний сон учора.
Пробачте.
Тут усе, окрім грошей, потрачених на переліт і готель.
Я купила квартиру в США,
але я поверну гроші.
Віддам вам, щойно отримаю.
Мені щиро шкода.
Ти хоч знаєш,
що ти накоїла?
Повернення грошей цьому не зарадить.
-Мамо. -Я знаю про це.
Знаю, що таке не пробачають.
Мені дуже…
шкода.
Уже пізно, і нам усім треба йти спати.
Ідіть спати наразі.
Гаразд. Ти можеш спати…
-Он там… -Не кажіть дурниць.
Я не хочу бачити ні тебе, ні цю істоту, тому геть.
Його звати Гону.
І ти не маєш права проганяти їх.
Це навіть не наш дім.
Він має рацію, Сонхва.
Отже, ти роститимеш чужу дитину?
Він мій син!
Я перерізав йому пуповину, співав щовечора колискові
й сам його купав.
Гону
сказав «тато», перш ніж сказав «мама»!
Уставай.
Але…
Нам треба дещо прояснити.
Як нам звати одне одного?
Ти знаєш мій вік, тому як колись уже не буде.
Мені байдуже.
А мені — ні. Я старша за тебе.
Хочеш, щоб я до тебе звертався, як до старшої?
Пані?
Я повернулася не для того, щоб знову жити разом.
-Нащо тоді? -Я приїхала все повернути.
І Чунхо…
Той паскуда планує зробити з тебе цапа-відбувайла.
Зупини його, бо опинишся в тюрмі.
Ти приїхала, щоб мені це сказати?
Я хвилювалася.
Я вийшла заміж, щоб обкрутити
дурного й багатого хлопчака.
Тому не очікувала, що ти…
так дбатимеш
про мене.
Ніхто й ніколи
не ставився до мене так, як ти.
Я не могла забути, як добре…
ти ставився до мене.
Навіть їсти не могла.
Тому я тут.
Ти приїхала сказати це мені?
Справді? А після цього
ти знову поїдеш?
А ще мені соромно.
Я не можу жити без тебе.
Ні.
Я мушу жити з тобою.
Байдуже, чому ти приїхала.
Я житиму з тобою.
Я не відпущу ні тебе, ні мого сина.
Їдь, якщо хочеш.
Я знайду тебе, де б ти не була.
Ти справді
не слухаєш, так?
-Я старша за тебе. -Замовкни.
-Отже… -Вибачте.
Пригощайтеся.
Дякую.
У мого вчителя є…
-Вона не схожа на маму. -Годі витріщатися.
Чула, вона з'явилася дуже ефектно.
Це було божевілля.
Мені чоловік розповідав.
З'явилася посеред ночі, тримаючи голову Будди.
Мій чоловік був приголомшений.
У нього постійно виникає сонний параліч,
і він прокидається.
Я тобі казала.
Чхунсілю потрібен екстракт чорної кози.
Тоді погодуй його.
Справді?
Той золотий Будда справді зроблений із золота?
Чистого золота?
Гадки не маю.
Що каже твоя інтуїція? Треба вирішити, любимо ми її чи не любимо.
-Ти про що? -Знаєте…
Ми часто бачитимемо її, тому мусимо знати,
яку позицію зайняти.
Будемо її вітати чи ігнорувати?
Саме так.
Ми її любимо чи не любимо?
Зробимо, як ти скажеш.
Я ще не впевнена.
Не впевнена?
Мені її шкода,
але щось тут не так.
Треба поспостерігати за нею.
Він не забув
мого розміру.
Діамант круглої огранки?
Ти не поїхав на роботу?
Поїхав.
Але я дещо забув.
Хочу повернути його.
-Розумію. -Я обдумав твої слова.
Думаю, я надто тиснув на тебе.
Поверну, коли їхатиму на роботу сьогодні.
Ясно.
Сьогодні?
Наразі не це найважливіше.
Не засмучуйся.
Я справді розумію.
Ясно.
Добре тоді.
Що?
У чому річ?
Я просто
приміряла його.
Це новий дизайн. Хотіла повивчати тренди.
Не можна розслаблятися лише тому, що в мене перерва.
Це правда.
Мені сподобалась каблучка.
Ти знаєш, що мені дуже личать каблучки.
У тебе гарний смак.
Мушу визнати.
Але…
річ лише в цьому.
Тому не треба неправильно тлумачити мої дії.
Зачекай.
Ти певна, що добре проаналізувала нові тренди?
Може, повивчай іще трохи.
Я закінчила аналіз.
Тому я піду.
Хеін.
Я її не повертатиму.
Залишу там, де вона була.
Тобі треба аналізувати тренди,
тож носи її, коли тобі заманеться.
Тривожна кімната? Як у кіно?
На випадок ядерного вибуху? Де лежить зброя
і їжа на багато років?
Щодо цього я не певен, але голова справді казав про тривожну кімнату.
Та ніхто не знає, де вона знаходиться.
Ясно.
-А як щодо реєстру? -Там нічого не було.
Спитай дизайнера.
Він помер.
Фірма перейшла до сина.
То спитай його.
Спитав,
але він не знає.
Я попросив проєкт, але в нього його не було.
Я йому все дзвонив, тому зараз він не відповідає.
Справді?
То що робитимеш?
Тут багато не зробиш.
Хтось інший мусить його переконати.
Хто?
-Ти. -Я?
Господи, ми знову зустрілися.
Майбутнє таке непередбачуване.
Погоджуюся.
Я знову зустрів рятівника.
Боже, я не заслуговую на це звання.
Як будинок у Пангьо?
Добре, усе завдяки вам.
Я мало його не втратив.
До речі, чув, що мій друг вам дошкуляв.
Пробачте.
Я не хотів уплутуватися у щось складне.
Та ні, пробачте, що попросив про таку послугу.
Якщо тривожну кімнату робили для евакуації,
труби й електрику для вентиляції та комунікації
мали б установити відразу.
Але я не знайшов їх у проєкті.
Як її знайти? Не перевертати ж дім догори дриґом.
Цікаво те,
що його ліфт, який з'єднаний з підвалом,
був навмисно збудований не таким, як інші.
Його ліфт?
Він ніколи не здавався інакшим.
У ньому двоє дверей.
Задня стінка — це теж двері.
Передній бік веде в сімейну залу,
але задні двері відчиняються в іншу кімнату. Це вона?
Це тривожна кімната?
Це здогадка, але треба перевірити.
-Ми можемо просто вдертися туди? -Там високий рівень захисту.
На нас подадуть позов за проникнення.
А якщо Сильхі знайде її раніше за нас?
Я сьогодні говорив з його лікарем.
Лікар сказав, що він не отримує
обов'язкового лікування,
реабілітації чи тренування пам'яті,
відколи отямився і повернувся додому.
Ліки в нього, певно, закінчилися, але на прийом він не записувався.
Що? Я знала, що так буде.
Що нам робити?
Можемо подати заяву про утримання проти волі
й увійдемо в будинок
з поліцією.
І перевіримо ліфт?
Поїдемо всі разом уранці.
Ти вже не овоч.
Так і знала.
Ти став інакшим
після приходу Хеін.
Розум повертається вряди-годи?
Але це триває надто недовго, щоб ти міг щось зробити.
Ти не можеш попросити про допомогу.
Не рухаєшся самостійно.
І не маєш телефона.
Це місце тобі здається пеклом, еге ж?
Твоя правда.
Це
справжнє пекло.
І
мене карають.
Тому я й давала тобі ті пігулки.
Щоб ти спокійно спав без турбот.
Тож чому ти їх не приймаєш?
Мо Сильхі.
Ти з самого початку з'явилася тут заради цього?
Ти гадав, що я справді кохала тебе,
чи що?
Правда, я жахлива?
Ти не сумуєш за дітьми?
Можеш піти.
Просто скажи мені,
де твої таємні кошти.
Ти нічого не вдієш, якщо розум повертається
дуже ненадовго.
Просто скажи мені,
і все буде гаразд.
Скажи мені!
Що відбувається?
Хюнву.
Ти й швидку викликав?
Ні, офіцер, якого я викликав, ще не приїхав.
Тоді що відбувається?
Щось сталося?
У чому річ?
Що відбувається?
Скажіть-но.
-Відійдіть. -Вам сюди не можна.
Боже.
Хон Манде, 80 років, має деменцію.
Причиною смерті став перелом шийного хребця.
Його скоро заберуть до лікарні Деман.
Тату!
Тату?
Батьку.
Ми тут.
Ми вже тут.
Тату…
Зробіть щось…
Помджуне.
Зроби щось.
Його руки досі теплі.
Ні.
Що відбувається?
Коханий.
Пане.
Зробіть йому штучне дихання абощо.
-Тату… -Мені шкода.
Зробіть щось, прошу.
Вибачте. Ми мусимо його відвезти.
Треба його відвезти. Мені шкода.
-Тату! -Пробачте.
Тату!
Зачекайте!
-Тату! -Мені шкода.
-Зачекайте. -Ми маємо його відвезти. Пробачте.
-Ми маємо їхати. Вибачте. -Тату!
-Мені шкода. -Тату!
Дідусю.
Тату…
Сьогодні вранці пішов з життя видатний бізнес-магнат.
Почавши кар'єру чистильником взуття на вулицях
і створивши лідера галузі «Квінз Ґруп»,
Хон Манде, колишній голова «Квінз Ґруп»,
помер у віці 80 років.
Місяць тому в нього стався раптовий інфаркт, і він був у комі.
Хоча нещодавно він прийшов до тями, у нього були ознаки судинної деменції.
Індустрія уважно стежить за тим, хто очолить «Квінз Ґруп».
Хон підписав довіреність на свою співмешканку, Мо Сильхі,
що дає їй права, як-от контроль над його акціями та будинком.
Однак у зв'язку з його смертю
її права стануть недійсними.
«КВІНЗ»
Через смерть голови Хона
усі його статки передадуть
згідно із засвідченим заповітом.
Він вступає в дію негайно без судового затвердження.
Ти зрозуміла?
Пакуйся і забирайся.
Хіба не краще зараз
побажати йому спочивати з миром?
Такі питання ми можемо обговорити пізніше.
Він любив цей будинок.
Прошу, пронесіть його
ним востаннє.
Ти мала…
ЕПІЛОГ
Бог благословив вас
гарним і розумним сином.
Так.
А ще він добре боксує
і плаває.
Так.
Погляньте.
Він навіть був у дитячому морському таборі.
Колись він ще
врятував дитину, яка тонула.
-Що відбувається? -Не йдіть туди.
-Що відбувається? -Хутчіш!
-У чому річ? -Що відбувається?
Хеін!
-Два. -Два.
-Три. -Три.
Чому ти туди пішов?
У тебе все гаразд? Ходи.
Суване…
Ні, Суване…
Суване, будь ласка!
Мій бідний сину!
Суване!
КОРОЛЕВА СЛІЗ
Хеін. Дякую тобі.
Це була ти, чи не так?
Я ж казав. Я хочу, щоб вона жила.
Я поїду, коли закінчу тут.
Бальзам?
Це на знак мого хвилювання й надії на перший сніг,
якого я не думала побачити.
Це…
як то кажуть, справжня доля.
Ти все це знищиш тільки заради Хон Хеін?
Він заковтнув наживку.
Тримайте Инсуна в курсі подій, щоб він відчував тривогу…
Хеін!
Є дещо, чого я тобі теж не казав.
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька