KRÁLOVNA SLZ
O TŘI ROKY DŘÍVE
Vždyť jsme na líbánkách.
Proč jsi chtěla zajít zrovna na hřbitov?
Ty jsi fakt něco.
Líbí se mi, že tu mají hřbitov uprostřed parku.
Nejsou pohřbení na hoře nebo rozprášení do moře.
Odpočívají blízko domova.
Smrt se pak zdá jako maličkost.
Možná.
Že by hrob jeho ženy?
Co? Kde?
Tamhleten starý pán.
Nikoho nevidím.
Teď tam byl.
Neděs mě.
Byl tam takový ten
manžel jako ve filmu,
co každý den nosí nebožce na hrob květiny.
Tak vypadal.
Aby bylo jasno.
Nic takového pro tebe dělat nebudu.
Ne?
Jestli umřeš dřív než já,
budu žít ještě jeden den
a pak tě budu následovat.
Jak chceš.
Fakt.
Jak bych bez tebe mohl žít?
Ale prosím tě.
Myslím to vážně.
Už toho nech.
Soustředíme se na šťastné chvíle.
Nemáme tušení,
co nám budoucnost uchystá.
Tak slibujeme, co nemůžeme splnit,
a smějeme se, jako by ty šťastné chvíle měly trvat věčně.
Všechny sluncem zalité okamžiky však mají i svou stinnou stránku.
Když šťastné okamžiky skončily
a kvůli strastem jsem to chtěla vzdát,
napadla mě jedna věc.
„Jistě, potkalo mě neštěstí, ale pořád mám tebe.“
A to mi pomohlo to přestát.
Jenže
jsem stála před krutým rozhodnutím.
Takže…
mi říkáš,
abych se rozhodla?
Když ji podstoupím, ztratím paměť,
když ne, umřu.
Mám si zvolit menší zlo?
- Ne. - Tak co?
Zapomeň na to.
Budu předstírat,
že to byl jen hezký sen.
Pusť mě. Říkám pusť.
Nevybírej si.
Nepřemýšlej.
Jen mě poslouchej.
Prostě… žij.
Udělej to.
Prosím.
Žij.
Ano?
He-in.
Prosím tě, žij.
V tu chvíli jsme neměli ponětí,
co nás na druhé straně čeká.
14. DÍL
- Kam jedeš? - Za He-in.
- Je v Německu na operaci. - Právě proto.
Proč? Vždyť je s ní Hjun-wu.
Mám své vlastní povinnosti.
Tvoje povinnosti a to, co máš chránit, je tady.
Proč jsi tak posedlý někým, kdo umírá?
Ona neumírá.
Ta operace ji zachrání a na všechno zlé zapomene.
Začne nanovo.
Myslíš, že ti dá šanci?
Ty ne?
Beom-seok chce zaujmout tvé místo.
Beom-džun se od návratu schází se spřátelenými řediteli.
Brzy je schůze akcionářů.
A ty to všechno zničíš jen kvůli He-in?
Co je to s tebou?
Neměla jsi mě opustit.
Všechno je to kvůli tomu.
Nebyl bych tolik chtěl zjistit, jak ta rodina musí být skvělá,
když jsi kvůli ní nechala syna.
A nežárlil bych na He-in a nakonec…
se do ní nezamiloval.
Co se musí stát, abys přestal?
Nemůžu přestat.
To bych musel zemřít.
Fajn.
Tak já ti pomůžu.
Letíte do Frankfurtu?
Ano.
TĚLO U PŘEHRADY SAMBANG IDENTIFIKOVÁNO JAKO PJEON
Jak jsi mě našla?
Chodíš ven každé ráno, sledovala jsem tě.
Aspoň se snažíš.
Jak to?
Když chceš do nebe, musíš se hodně modlit.
Takhle se zase shledáme
v posmrtném životě.
Ty jsi si jistá, že půjdeš do nebe?
To je snad jasné, ne?
Nemodlil jsem se za to, abych šel do nebe.
A za co?
Abys na tu operaci šla.
Říkal jsem Bohu, že si nemusíš všechno pamatovat.
Hlavně ať přežiješ.
Modlitba na nic.
Pojďme.
Nenapíšeme taky něco?
Napíšeš něco zbytečného.
Radši pojďme.
Měla jsi dost času na rozmyšlenou.
Už to nemůžeme odkládat.
Zamluvil jsem schůzku, půjdeme tam po snídani.
Musíme někam zajet.
Kam?
Poznáváš to tu?
Byli jsme tu na líbánkách.
Já vím.
Přišlo ti to tu hezké a fotilas jako šílená.
A poblíž stála hospoda.
Dali jsme si pivo a pohádali se.
Ano. Říkala jsi, že když piju, jsem moc roztomilý, a abych to
s tou roztomilostí nepřeháněl.
Tak to nebylo.
Vybavuju si to moc dobře.
Říkala jsem ti, abys byl roztomilý jen přede mnou,
ale civěly na tebe všechny holky.
To jsem nevěděl. Proč? Měl jsem oči jen pro tebe.
Vážně?
Tak jsi to i řekl a já už se nezlobila.
Ne hned.
Dvě hodiny jsi trucovala.
Každopádně…
jsme tudy projížděli cestou zpátky do hotelu
a byl zrovna nádherný úplněk.
To ano. Měsíc nádherně svítil, byl obrovský.
Ještě ho mám na fotce.
Vzpomínám si na tu vůni,
měsíc a vítr
v ten den.
Od toho jsou vzpomínky.
Být naživu znamená,
že si cením těchto vzpomínek a díky nim zůstávám silná.
Takže to, co si pamatuji, určuje mě
i můj život.
A já o to přijdu.
Tohle místo pro mě bude jen obyčejné pole.
A ty…
budeš cizí člověk.
Nebudu už sama sebou.
Proto na tu operaci nepůjdu.
Žila jsem jako já
a jako já i umřu.
Bože, Beom-dža. Blázníš?
Co to vyvádíš?
Kam jedeš? Zpátky do Jongdu-ri?
Vzpamatuj se. Vrať se domů.
Hele, tohle je hloupost.
Běž radši nakupovat.
Jedeme do obchoďáku. Ahoj, Bixby.
- Poslouchám. - Jongdu-ri.
Jsem blázen.
Já se fakt vrátila.
Copak jsem tu doma?
Měla jsem si propíchnout gumy.
Ježiši! Ty pitomče!
- Lekla jsem se! - Co ty tady?
Vím,
jak máš rád ořechové koláče.
- Mám? - Jistě.
- Přivezla jsem ti pár. - Aha.
Ale proč jsi tady?
Tady bydlí Jeong-song.
Fakt?
Zadala jsem špatnou adresu.
Beom-dža.
Co to…
- Proč… - Přijela za mnou.
Zbožňuje mě.
Nedáte si čaj?
Máme výborný švestkový.
- Mám… - Ani ne.
Spletla si adresu. Přijela za mnou.
Uvidíme se. Pojď, je zima.
- Tak jo. - Ale stejně.
Dejte si čaj, i když tu nejste kvůli mně.
Právě jsem dopekl madlenky.
Páni.
Jeong-songu.
Máš tak moderní přístup k životu.
Pracuješ jen tolik, kolik nezbytně musíš?
Nepotřebujeme k životu zas tak moc.
- Co ještě děláš? - Čtu si a poslouchám hudbu.
Už to mám.
V Soulu jsem se vždycky dusil
a chtěl odtamtud pryč.
Zůstaneme s Da-hje a synkem tady.
Nebudu moc pracovat,
- a budu šťastný. - Ty?
- To chci vidět. - Ty to budeš mít těžké.
Není jako já. Je děsná materialistka.
Ale ne.
To není pravda.
Nosí jen kabelky za desítky milionů.
Jeden její prsten stojí jako celý byt.
Je to vůbec možné?
A to není všechno.
Kolik že stály ty hodinky?
- Dvě stě milionů? - Hej!
Taky se mi to zamlouvá.
Mám ráda domácí švestkový čaj,
madlenky, ráda si čtu, poslouchám hudbu a žiju bezstarostně.
Jasně.
Ano, co je?
Tak jo. Ahoj.
Rodiče přijeli.
Proč sem pořád jezdí? Da-hje je to nepříjemné.
Ještě se ozvu.
- Dobře. - Jde se, teto!
- Tak já půjdu. - Dobře.
Přijďte zas.
Přijďte. Napeču ještě madlenky.
Chtěla jsem zpátky do hotelu.
Pan profesor tě čeká.
Měla bys s ním aspoň promluvit.
A rodiče taky čekají.
Chtěli ti zavolat na videohovor.
- Kde je Da-hje? - Jsou s Geon-uem na procházce.
Venku je chladno.
Asi nechtěla vidět rodiče.
Ani nás nepozdravíš?
O co jde?
He-in nechce jít na tu operaci.
Cože?
Nechce?
Co takhle jí zahrát na city?
- Na city? - Budeme naléhat.
„Když umřeš, tak to nepřežiju.“
Vy ji neznáte. Řekne, ať si dělá, co chce.
To ne.
Pozná, že blufujeme. Pohrůžky nic nezmůžou.
Je chytrá. Je totiž po mně.
Tak co na to jít přes logiku?
Jak?
Někdy je sklizeň hrušek mizerná kvůli rozbujelé plísni,
i když použijeme drahé pesticidy.
Ale když je nepostříkáme, kořeny hrušní shnijí.
- Musíte si vybrat. - Přesně tak.
I když předpokládáme velké ztráty, stejně je postříkáme,
protože potřebujeme zachránit kořeny
na další rok.
Takže je zachráníte i za cenu ztrát. To se mi líbí.
Udělejme to takhle.
Nejdříve na to půjdeme logicky.
A když to selže, vložíš se do toho a vynadáš jí.
„Dbej o tělo, které ti rodiče dali.“
„Sice jsem tě neporodil, ale jsem tvůj otec.“
Ty ho pak můžeš podpořit a říct: „Tak umřeme všichni.“
A pak… Co?
- He-in. - Ano, maminko.
Vybalte ty hrušky.
Hrušky. Pesticidy.
Bože můj.
Strašně mi teče z nosu. Začněte vy.
Já to řeknu pak.
He-in, měla by sis to
rozmyslet.
Prospěje ti to.
Přijdeš sice o dobré vzpomínky, ale taky o ty špatné.
Proč myslíš, že piju?
Utápím se v alkoholu, abych zapomněla na bolestné vzpomínky.
Ale pořád se vrací.
Nebylo by fajn zapomenout na ně navždy?
Ty ji nepřemlouváš.
He-in.
Musel to být šok.
Nezlob se na Hjun-wua. To já mu řekl, ať ti to zatají.
Promiň, že jsme ti to neřekli.
Báli jsme se, že bys tu operaci odmítla.
To je v pořádku.
Zachovala bych se stejně.
Když jsem se o té nemoci dozvěděl,
obvolal jsem nemocnice po celém světě.
Všude mi řekli to samé. Že už je kontaktoval Hjun-wu.
Rozeslal
stovky e-mailů
a v noci obvolával americké a evropské nemocnice,
aby našel laboratoře nebo zařízení, kde by ti mohli pomoct.
Chtěl jsem se zeptat, zda by se
do vaší klinické studie nemohla zapojit také má žena…
Tak tu nemocnici našel.
Tak si to prosím He-in
pořádně rozmysli a…
Rozmysli? Měla by se soustředit na to, aby žila.
Nemyslíš?
Když umřeš, na tvých vzpomínkách stejně nesejde, ne?
Alespoň
si mě budeš pamatovat jako dceru, která s tebou měla
hezký vztah.
Po té operaci
se ze mě může stát cizí člověk.
Ta Hong He-in, co s tebou tolik válčila,
než jsme si spolu pobrečely a vyříkaly si to, bude pryč.
Už tě nepoznám.
Pochopte to, prosím.
Je mi to líto.
Dobře. My teď zavěsíme.
Odpočiň si a brzy se zase ozveme, ano?
- Počkej… - Proč jsi to vypnul?
Ještě nám neodpověděla.
Vezmeš na sebe, když tu operaci odmítne?
Opravdu jste to vypnul?
Taky jsem s ní chtěl mluvit.
Proč?
Už tak toho má až nad hlavu.
Ty brečíš, tati?
Rozplakal se.
Taky se neudržím.
Proboha.
Všichni pláčou.
Zavolej jí znovu a přesvědč ji.
Co jí mám říct?
Měli bysme něco udělat.
Geon-u.
Objedeme to ještě jednou.
Proč jste tady?
Neměla by ses nejdřív omluvit?
- Není ti to líto? - Vás ne.
Je mi líto mé rodiny.
Tvé rodiny?
Jsi na omylu.
Da-hje.
Nezkoušej se změnit.
Ale já chci.
Ne, dělej to, co vždycky.
Dál podváděj ty kolem sebe.
Jinak ta tvoje takzvaná rodina
- přijde k úhoně. - Jak to?
Počkej si tu na to, jestli tě to zajímá.
Přišla jsem tě varovat, protože si vážím toho,
co jsme spolu zažily.
Ale…
nemůžu ti dát moc času.
Dej mi tu flešku, co jsi vzala Džun-hoovi,
a se synem odjeďte.
Neměla jsi sem jezdit.
Měla jsi zůstat v USA.
Chápu, co mi povídáte,
ale neopovažujte se Su-čeolovi nebo mé rodině ublížit.
Nenechám to jen tak.
A co uděláš?
Dám tu flešku policii nebo žalobci.
Půjdeme ke dnu spolu.
Jako matka bys tohle neměla říkat.
Kdo se ti postará o syna?
Myslíš, že tahle rodina, když není jejich?
Hej!
Co tu děláš v takové zimě?
Geon-u by se mohl nastydnout.
Seon-hwa.
Víš, kdo vůbec Da-hje ve skutečnosti je?
Je mi to jedno.
Můj syn ji nechce opustit.
Mnoho pacientů pochopitelně s operací
vzhledem k vedlejším účinkům váhá.
Respektujeme jejich rozhodnutí.
Je to koneckonců jejich volba.
Nicméně vás musím informovat, že dnešní výsledky testů jsou znepokojivé.
Uvažujete-li o té operaci,
doporučuji s ní neváhat,
protože při dalším odkladu by mohla ztratit
na účinnosti nebo by mohla být i zcela zbytečná.
He-in.
V tomhle životě mi od tebe zbyly
jen dvě cenné věci.
Vzpomínky na lásku k ostatním
a na jejich lásku ke mně.
Nemůžu o ně přijít.
Nebudu po tobě chtít zachránit.
Ale prosím tě,
dopřej mi uchovat si
ty vzpomínky, než vydechnu naposled.
He-in.
He-in, mrzí mě to.
Je mi to líto.
Tohle mi nedělej.
Kvůli tobě chci dál žít.
Vždyť tě ani nepoznám.
Budeš pro mě cizí.
I kdyby to tak bylo,
budu první, koho uvidíš.
A zase se do mě zamiluješ.
Zase se ti zrychlí tep, až se opiju a budu roztomilej.
Můžeme se znovu zamilovat.
Budu ti nablízku,
i když
se do mě nezamiluješ,
budeš mě ignorovat
nebo když…
mě nebudeš mít ráda.
Přísahal jsem,
že při tobě budu stát,
i kdybys byla zadlužená
nebo něco horšího.
Takže
se neboj
a zůstaň tady, prosím.
Nemodli se
za to, abys umřela.
Mám příšerný strach,
že se to stane.
He-in.
Musím na záchod.
Běž napřed.
Co děláš?
Co jako?
Nikdy nepiješ kávu nalačno,
a teď si dáváš espreso?
Čteš anglické noviny, abys vypadal inteligentně,
a schválně zatínáš svaly na předloktí?
Přesně tak.
Ano, dělám to naschvál.
Počkej.
Děláš si, co chceš, protože nejsme úředně svoji?
Jsi ženatý, tak přestaň obluzovat jiné ženské.
Skasej si rukávy, zapni si knoflíky
a koukej si dát míchaná vajíčka s kečupem.
Nechce se mi.
- Jak to? - Dostanu se ti pod kůži.
Cože?
Říkalas, že to bude škoda.
Tebe bude největší škoda.
Ty jsi to
slyšel?
Udělám to tak, že mě za žádnou cenu
nebudeš chtít opustit.
Měl bych si dát ovoce.
Pořád by ho byla největší škoda.
Test DNA je hotový.
Krev oběti byla na sedadle vozu a na vražedné zbrani.
A otisky na zbrani?
Tady. Patří tomuhle muži.
Skasej si rukávy a zapni si je.
Neměl bys takhle odhalovat ruce.
- To je moje věc. - Hele.
Dej je dolů.
- Ne. - Dělej.
Mně se nechce.
Jak pokračuje léčba paní Hongové?
- Ujme se opět funkce? - Jistě.
Zase bude ředitelka?
Tak to nevím.
Všichni tu trpíme.
Ze stavu kuchyňky a jídelny je vidět,
že se společností to jde z kopce.
Taky mě šokovalo, že dali pryč ten kávovar.
A byla jste dnes v jídelně?
Už přestali vydávat i sladký kefír.
Vedení už vůbec nesejde na naší mikroflóře.
Vím, že náš osud je v rukou šéfů, ale neměli bysme něco podniknout?
Nejsem si jistá,
že to sekretář Kim vidí stejně.
- Proč já? - Sehráls
v současném vedení klíčovou roli.
To není pravda. Jen jsem pár věcí zařídil.
A dostals za to odměny.
To ano.
- Ale neměl jsem dobrý pocit. - Proč?
Ředitel Bek byl strašně milý a soucitný.
Zaplatil mým sourozencům školné, jsem mu neskonale vděčný.
Mluví z tebe špatné svědomí.
Ne všechny odměny stojí za to.
Máš hovor.
Haló?
Ano, to jsem já.
Cože? Kde?
Pjeon Seong-uk byl nalezen mrtvý.
Byl zavražděn.
To myslíš vážně?
Ta zpráva se provalila po tvém odjezdu.
Já to zjistil teď.
Dobře.
Pane, našel jsem toho podezřelého.
Cože?
Po té vraždě odletěl do Frankfurtu.
Vypátral jsem
- i jeho současnou pozici. - Dobře.
Požádáme o zatykač a pošleme ho Úřadu pro zahraniční záležitosti.
Snad nám v cizině nevyklouzne.
Ano, pane.
A ještě něco.
Musí to zůstat důvěrné.
Ať se to média nedozví dřív, než ho chytneme.
Ano, pane. Samozřejmě.
- Viděla jsem se s Da-hje. - Prosím?
Mohla jste poslat mě.
Já netušila, že je tak hloupá.
Říkala jsem vám to.
- Miluje Su-čeola. - Volala jsem Džun-hoovi.
Proč tomu lotrovi?
Postará se o ni?
Ušetřila jsem ji z lítosti, ale dělá potíže.
Zbavím se jednoho po druhém.
Neposlala jste před nedávnem do Německa muže,
aby se o někoho postarali?
Nevrátí se.
Až zavolají, převeďte jim peníze a najděte jim nějaké bydlení.
Dobře.
Proč se nevrátí?
Co tak závažného spáchali, že se nemůžou vrátit?
Hej, Ko Džeong-dža.
Nebuď naivní. Je ti jasné, co se stane.
Myslím, že ublíží He-in.
60 000 000 000 WONŮ
Vzpamatuj se.
Nikdo nemá takovou toleranci k bezpráví jako ty.
Ano.
Zapomeň na to.
VEČERNÍ PRODEJ
Haló?
To jsem já, Grace.
Ano. O co jde?
Jen vás chci pozdravit.
Máte se oba dobře?
- Prosím? - Asi ano.
Tak to je dobře.
Dávejte tam na sebe pozor.
Tak sbohem.
He…
He-in…
He-in.
He-in!
Haló? Došlo k dopravní nehodě.
Někdo do nich asi narazil a ujel.
He-in…
He-in!
Už jsem to nahlásil!
Bože. Ustupte!
To auto může vybouchnout! Ustupte!
Hjun-wu!
Co se děje?
Uklidni se, ano?
Měl jsi nehodu? Jak se to stalo?
Ale to…
Zešílel jsi?
Jak se ti podařilo rozbít sklo rukou? Koukni na to!
Podívej se na ni!
Myslel jsem, že jsi mrtvá.
Já…
To…
To je úleva.
V pořádku.
To nic.
Už je to dobré.
POHOTOVOST
Jsi v pořádku?
Bolí to.
Neměl ses chovat jako šílenec.
Vážně jsem šílel,
když jsem tu nehodu viděl na vlastní oči.
Myslel jsem, že jsi v autě.
Kdy jsi vystoupila?
Štěstěna asi vážně existuje.
Podívej.
Zase jsem si ho koupila.
Stál stejně jako předtím.
Ale tenhle mi
zachránil život.
Takhle budeš brečet, jestli umřu?
To je jasné.
Tak to nepůjde.
Jak to myslíš?
Ty mnou ale umíš pohnout.
Hned bych tě objala.
S vykasaným rukávy jsi sexy, když piješ, jsi roztomilý,
a když brečíš, jeden by tě hned objal.
Ženské se o tebe přetrhnou.
A to nemůžu dopustit.
Obracela bych se v hrobě.
Co tím chceš říct?
Že na tu operaci půjdu.
Vážně?
Mám strach, protože nevím,
jestli přijdu jen o paměť nebo o sebe sama celkově.
Ale nechci tě ztratit.
Nechci, abys zas brečel.
Přemluvila jsem tě ke svatbě díky slibu,
že kvůli mně nikdy nebudeš plakat.
Měla bych ho začít plnit.
Děkuju.
Chápu, jak ti je.
Musíš mít
děsný strach.
Ale o sebe sama
nikdy nepřijdeš.
To nedovolím.
Pomůžu ti zůstat
sama sebou.
Tak jo.
Dobře.
Věřím ti.
Páni, Pinky, ty ale pěkně papáš.
Je to dobré?
- Promluvme si. - Ne, díky.
Co je s tebou?
V tom domě jsem byl vždycky já.
Ještě se kvůli němu rozhádáme.
- Asi se rozvedu. - Cože?
Omrzelo tě žít daleko od rodiny?
To si piš.
Nevím, kdy si ten můj konečně dodělá doktorát.
Syna jsem poslala do ciziny, aby si rozšířil obzory.
Asi ani nemá čas na to, abych mu chyběla.
Tak jeď bydlet s nimi.
A kdo bude vydělávat?
Nemůžu na Hjun-wuovi už viset.
Tak se rozvedeš?
- Kvůli tomu ne. - Tak proč?
- Myslím, že někoho má. - Co?
Jeho telefon vzala nějaká Američanka.
Bylo pozdě v noci.
Jste Dže-hunova žena. Dost jsem o vás slyšela.
Jsem Jenny. Těší mě. Jak se máte?
Děkuju, dobře. A vy?
Proč jsi odpověděla tak blbě?
Fakt nevím.
Prostě to ze mě vypadlo.
Páni, ten je ale vychytralej.
Záměrně si vybral Američanku.
Věděl, že anglicky skoro neumíš a nebudeš je moct konfrontovat.
Pane jo.
To je pravda.
Ani zajet tam nemůžu.
KADEŘNICKÉ CENY
Musím zůstat tady.
Tak mi prosím pomoz.
Bože.
Tak dobře.
Můžeš si ten dům nechat.
Je tvůj.
Díky.
Hlavně nebreč, prosím tě.
Až toho lumpa potkám, dám mu co proto.
Jak může chodit s Američankou?
Ježiši.
Vítejte.
Zdravím.
Kde je Du-gwan?
Na trhu.
Má teď napilno, tak jsem obchod převzal.
- Aha. Na brigádu? - Na brigádu?
Ne.
Jsem zkušený.
Býval jsem ředitel franšízy supermarketů.
- Aha. - To je jako v Unexpected Business.
Co je to?
To je pořad
s Ča Te-hjunem a Zo In-sungem.
Vedou spolu obchod.
Přesně.
To je ono!
Tak tady.
KRABÍ RAMEN 3 500 WONŮ
Panečku, koukejte na to.
To je hostina.
Teda.
Nebylo jen tak sem ty kamčatské kraby dostat.
Expres dodání bylo drahé.
Neměl by sis účtovat víc
než za obyčejný ramen?
Nechci na tom vydělat.
A co teda?
V první kapitole mé knihy Král sousedského byznysu
se píše: „Po sousedech nežádej peníze, ale lásku.“
Vy jste napsal knihu?
Napíšu. Založím ji na zkušenostech.
Vypadá to úžasně.
- Uvnitř je i mušle. - Pane jo!
- Páni. - Mušle?
- Ahoj. - Už se mi to doneslo.
Točí se tu Unexpected Business?
Je tu In-sung?
Ale ne.
Ale je tu ramen z kraba.
I s mušlí jen za 3 500 wonů.
- Je to fakt láce. - To jo.
Dám si dvojitou porci.
- Dobře. - Můžu ochutnat?
Díky.
Víte co? Pozvu mámu a její kamarádky.
Nedáme vědět i dětem?
- To bysme měli. - Tak jo.
Mrkni sem, In-sungu.
Ne, teď pracuju.
Stydím se.
- Dobrou chuť. - Děkujeme.
Říkal jsem, ať odpočíváte.
Když já prostě nemůžu.
Co se to tu děje?
Je to velký hit.
Taky jsem to nečekal.
Koukněte.
Regál s ramenem je prázdný.
- Vidím. - Můžou se po něm utlouct.
Někdo si dává i tři porce naráz.
Přišla celá Čun-sikova rodina
a dali si tu oběd i večeři.
Čun-sik, ten parchant.
- Prosím? - Tak hele.
Poslouchej.
Kamčatští krabi, mušle, krevety plus doručení…
Takhle nevyděláš, chápeš?
Máme dluhy.
Ne, je to jen marketingová strategie.
Omlouvám se za nepříjemnosti,
mám černé svědomí, že ho tu necháváme.
Jako bychom po sobě na výletě nechali
pytel s odpadky.
On mě varoval.
Z ramenu zisk nebude.
Naším cílem je přimět je utrácet za něco dražšího.
Ramen je tady nejdražší jídlo.
Aha.
Vůbec mi to nedošlo.
Vyhodil tě?
Uznal jsem vinu sám a rezignoval jsem.
Přestaň dělat trable a vrať se do Soulu.
Ne.
Budu tu dál udržovat kontakt se spotřebiteli
a najdu způsob, jak by farmáři a velké supermarkety mohli koexistovat.
Myslelas, že když mi vezmeš pas, nepřijedu do Koreje?
Kde jsi?
Mohová mi řekla, že se ukrýváš u Hjun-wua doma.
Mám tam hned vyrazit? Co?
To ne, prosím tě.
Omlouvám se.
Jestli chceš Su-čeola
zachránit, sejdeme se a přines všechno, co jsi ukradla.
A nebudu to říkat dvakrát.
Nedaleko je zábavní park.
Nezajedeme tam zítra?
No jasně. Udělám kimbap.
Geon-u, pojedeme do lunaparku!
Lunapark!
Taky valíš oči?
Co to tu je?
Kde je maminka?
Tady je.
Ahoj, mamčo.
Geon-u, tady!
Ham.
- Dobrůtka. - Dobrůtka.
- Dobré? - Ano.
Geon-u, koukni na mě.
Hodný kluk. Hezky.
Geon-u.
Hodný kluk.
Jsem unavená.
- Můžeš mi koupit kávu? - Kávu?
Počkej, někde ji seženu.
Je chladno, viď?
Nastav ruce.
- Hned jsem tu. - Dobře.
Promiň mi to.
Šla na záchod?
Da-hje.
Da-hje!
Proč mě zase opustila?
Toto je veřejné hlášení.
Pan Hong Su-čeol, 31 let, hledá svou ženu.
Prosím dostavte se do ztrát a nálezů…
- Co? Vždyť je dospělý. - …jakmile to uslyšíte.
Opakuji…
Da-hje.
Prosím, neodcházej.
Já…
Polepším se.
Slibuju.
Prosím, neopouštěj mě.
Jaká ženská by ho nechala a utekla mu zrovna tady?
Ale nechala ho.
Musí být naprostá nula, že ho tu nechala.
Není žádná nula.
Prosím?
Není žádná nula.
Můj manžel
je nejúžasnější člověk na světě.
To nic. Jdeme.
Kam jsi šla?
Co tady děláš?
Pořádně mi ten odchod ztěžuješ.
Proč mi to děláš?
Kupte si štěstí. Přistupte blíž.
Pojďte si pro štěstí. Vyberte si ho sami.
Kupte si štěstí.
Je to můj poslední večer tu.
Nic to neznamená.
Pořád to budeš ty.
Nicméně
teď máš šanci.
- Na co? - Jít s pravdou ven.
Po operaci všechno zapomenu.
Co?
Všechny tvé stížnosti.
Kdy sis připadal ublížený.
Něco, co jsi mi nemohl říct.
Takovéhle věci.
Teď mi to můžeš říct.
Zapomeň na to.
Na to už jsem skočil mockrát.
No tak.
Stejně to zapomenu.
Nech toho.
Takže
něco takového máš.
Nesnaž se to ze mě dostat.
Co můžeš ztratit?
Brzy mě budou operovat, tak co ti brání?
Jen povídej.
Tak co?
- Nic? - Snažím se něco vybrat.
Máš toho tolik?
Ani ne.
Řeknu to jen proto,
žes mě přinutila.
Docela často
měníš názor.
Jak to?
Dám ti příklad.
Chtělas, abych myslel na naše výročí,
já připravil překvapení,
ale ty ses naštvala.
Naštvala ses, i když jsem nic nepřipravil.
Všeho s mírou.
Ale taková jsi normálně.
Nevidím ti do hlavy, tak jak to mám vědět?
- To… - Taky bych rád, kdybys mě vyslechla,
aniž by ses hned naštvala.
To mi jde.
Vztekáš se i teď.
Ne, poslouchám.
Mračím se, když poslouchám.
A ještě…
To je celý seznam.
Miluju tě.
- Cože? - Říkal jsem, že tě miluju.
Chtěla jsi, abych ti pověděl, co jsem předtím nemohl.
Ano.
Jen mluv. Pověz mi, co máš na srdci.
Pokračuj.
Děkuju ti, že ses
takhle rozhodla.
Nebuď už nemocná
ani raněná.
Zůstaň se mnou napořád.
Budeme cestovat.
Chodit na procházky.
Cvičit.
Hádat se a udobřovat.
Budeme dělat obyčejné věci
a zestárneme spolu.
To je tak nefér.
Zapomenu i tyhle tvoje sladké řeči.
To nevadí.
Řeknu ti to znovu.
Každý den.
Počkej.
No…
Sepsala jsem všechno, na co jsem si o sobě
vzpomněla.
Taky o tobě a o životě, který jsem vedla.
Doufám, že mě to
v příštím životě povede.
Ale zapomenu i to, že to mám.
Tak si to vezmi
a dáš mi to.
Kdy jsi to
vlastně napsala?
- Teď si to nečti. - Dobře.
Můžeš to udělat,
až budeš čekat, než se z toho zákroku
proberu.
Fajn.
Nic neměň. Nesnaž se dělat lepším.
Dobře.
Pojď sem.
Počkej.
Ta operace má být v deset dopoledne německého času?
Začne za deset minut. Bože můj.
Neboj, bude v pořádku.
Dobře, tak neklepej nohou.
Jo.
Zlato.
Pengsun
- žije. - Cože?
Fakt? Ten hlemýžď bez ulity?
Nebyla na umření?
Je to zázrak.
Opravdu.
Seon-hwa, to je dobré znamení.
Myslíš?
Ano.
Ovšem.
Operace se vydaří.
Moment.
Nepůjdeš nikam, že ne?
Samozřejmě že ne.
Musíš být vedle mě, až otevřu oči.
Jako při imprintingu.
Budu jako čerstvě vylíhlé kačátko.
Budu věřit prvnímu, koho uvidím.
Neměj strach.
Budu vedle tebe, jakmile otevřeš oči. Do té doby,
než mě budeš mít dost.
Co když si nevzpomenu na nic a nepoznám tě?
Co když na tebe budu ošklivá?
Nebude to poprvé.
To nevadí.
Hlavně jdi na tu operaci
a vrať se.
Určitě se mi vrať.
Vrátím se.
Prosím tě, potom
se o mě postarej.
Vrátím se.
HONG HE-IN, OPERUJE SE
ZOTAVUJE SE
Pan Bek Hjun-wu?
Kdo jste?
Detektiv Kang Min-wuk z německé policie.
O co jde?
Zatýkám vás za vraždu Pjeona Seong-uka.
Co to má znamenat? Jsem podezřelý?
Máte právo nevypovídat a na právního zástupce.
Považujete-li zatčení za nespravedlivé, můžete podat stížnost.
Počkejte.
To je nedorozumění.
Dejte mi chvíli.
Mluvit můžeme na stanici.
Jdeme.
Počkejte!
Mou ženu právě operují.
Musím být u toho, až se probere.
Dejte mi půl hodiny.
Slíbil jsem jí to!
Musím tu být!
Žádné strachy.
Postarám se o ni.
To byl váš plán?
Jaký plán?
Jen bráním
svou ženu před zločincem.
He…
He-in.
Bek, bývalý ředitel právního oddělení Queens,
byl zatčen ve Frankfurtu
jako hlavní podezřelý z vraždy, která se stala
minulý měsíc v Sambangu v provincii Kjonggi.
Policie při zatýkání spojila síly s Interpolem
a chce zažádat o zatykač,
jakmile se Bek vrátí do Koreje.
Počkat. Když Hjun-wua zatkli, kdo je teď s He-in?
Cože?
Kde je to číslo, co nám dal?
Moment.
Tady, Beom-džune.
NĚMECKÁ NEMOCNICE
To je ono.
V nemocnici mi řekli, že jste volal.
Nebojte, jsem u ní.
Operace se zdařila,
co nevidět se zotaví.
Brzy přijedeme.
Jo tak.
- To si nemyslím. - Prosím?
Co to říkáte?
Asi to nevíte.
Chtěl jsem s tím z úcty k předsedovi Hongovi
počkat až po pohřbu.
Ale nemohl jsem přehlédnout
vaši zpronevěru a nedbalost.
Žalobci brzy začnou vyšetřování,
nebudete moct odletět ze země.
Hajzle!
O He-in se postarám a vrátíme se do Koreje.
Takže…
péči o ni nechte na mně.
Vlastně se spíš chystám
o něco požádat.
Abys tu žádost o rozvod stáhla.
To je dobré datum. 31. října.
Když je nám
celý vesmír nakloněn,
nechceš se stát
mou ženou?
Budeš při mně stát?
Ano.
Budu tu
pro tebe.
Milá budoucí He-in.
Nebudu se tě ptát, jak se máš, vím,
že určitě fajn.
Budeš stejně hezká, zdravá
a víc než úspěšná.
S Hjun-wuem
po svém boku, samozřejmě.
Už ses probrala?
Ne. Nevysiluj se. Mluvit budu já.
Asi jsi zmatená a nevíš, kdo jsi.
To je normální.
Teď ses probrala z vážné operace.
Odstranili ti nádor na mozku.
Proto si nic nepamatuješ.
Před operací jsi mě požádala o laskavost.
Chtěla jsi, abych byl s tebou, až se probudíš.
Byl jsem tu celou dobu.
Bek Hjun-wu?
Co s ním?
Pamatuješ si to jméno?
Jediné, které si pamatuji.
To nejsem já.
Ty jsi Hong He-in.
Já jsem Jun Eun-sung.
Chodíme spolu od vysoké školy.
Naše cesty se rozdělily, ale stále se milujeme.
Bek Hjun-wu
je tvůj bývalý muž.
Já jsem
byla vdaná?
Nechci tě znepokojovat hned po probuzení,
ale oklamal tě.
Proto ses s ním rozvedla.
Rozvedla?
Donedávna tě sledoval,
ale Interpol ho zatkl za pokus o vraždu.
Musí to být šok. Omlouvám se.
Asi si pamatuješ jeho jméno proto,
že jsi s ním tolik vytrpěla.
To bude tím.
Na nic nemysli a odpočívej.
Zajdu pro doktora.
Ani jsem nedoufala, že ještě uvidím zimu,
natož první sníh.
Ale teď je to možné.
To určitě je.
A vyplní se jen v případě, že se ta barva nesmyje, než napadne.
Co se vyplní?
Má první láska.
Už se určitě probrala.
Sněží.
Je to první sníh?
Co je to se mnou?
Prosím?
Tolik to bolí.
EPILOG
Vyprávěl jsi mi, jak jsi studoval na právech.
Jo?
Vždycky ses vytahoval, jak dobrou máš paměť.
A?
Jaký jsi měl na to memorování trik?
Nevím.
Zapamatoval jsem si snadno
cokoli, na co jsem se podíval.
Ne, vážně.
Přežvýkal jsi stránky, které ses naučil?
Nejsem koza.
No…
Všechno jsem si nezapamatoval.
Pořád dokola jsem si mumlal
to důležité.
Abych si při testu
vybavil svůj hlas.
Moje podvědomí si vzpomnělo.
Proč se ptáš?
Jen tak.
Jdi spát.
Kontrola vitálních funkcí. Vše v pořádku.
Dávejte pozor na nástroje. Pacientka je velice citlivá.
Anestezie brzy zabere.
Počítejte pomalu do deseti.
Bek Hjun-wu.
To jméno si pamatuj.
Bek Hjun-wu.
KRÁLOVNA SLZ
Moc jsem se bál.
Se mnou budeš v bezpečí.
Musela jsem vést osamělý život.
Sledovali He-in do Německa a informovali mě.
Zkontrolujte kameru autobusu okolo doby vraždy.
- Přesně! - Dostanu se ven i tak.
Nech Da-hje na pokoji!
Tohle prokáže, že Eun-sung a jeho lidi zpronevěřili dva biliony.
Srdce mi buší.
To jeho
- si chci pamatovat navždy. - He-in!
Znovu se setkáme.
Protože já to nevzdám. Zůstanu po tvém boku.
Překlad titulků: Vixo