Тисяча королів один за одним неподільно правили в Материнському Світі.
Але через жагу до королівської влади
вони знищили все на своїй планеті.
Реалм відправив свої армії в безмежний космос,
захоплюючи все на своєму шляху.
Здавалося, слава Материнського Світу не має кінця,
поки зрадницький клинок вбивці не вразив короля та королеву,
назавжди обірвавши королівський родовід.
У хаосі внаслідок смерті Короля
кілька завойованих планет на кордоні Материнського Світу
почали нашіптувати про революцію.
Сенатор на ім'я Балізаріус скористався з нагоди захопити владу
і оголосив себе регентом.
У якості демонстрації сили він відправив найжорстокішого командира
до віддалених кутків домініону Материнського Світу,
щоб знайти й безжально придушити тих,
хто міг би назватися бунтівником.
ДИТЯ ВОГНЮ
ЧАСТИНА 1
Коро!
Я думав, ти закінчила.
Усі зібралися в Домі зібрань.
- Ще кілька рядків, і я закінчу. - Гаразд.
Добре.
Ден питав, де ти.
Він із братом уполював великого самця снігового лося.
Хотів показати тобі, перш ніж свіжувати.
Чому він питав про мене?
Ну, тому що...
Я просто думав...
Ти думав.
Уперед.
Давно ми не їли свіжого м'яса. Вже й забула, яке воно смачне.
Ден сказав, літні стада повертаються.
Десь за три дні звідси.
- Він питав про тебе. - Я чула.
І, так, це вельми вражає.
Що саме? Тварина?
Чи...
Чи мисливець?
Гей!
Народе мій,
мій обов'язок як голови громади —
нагадати вам, що боги врожаю вимагають підношення.
Так.
Жертвоприношення.
Але всі ми знаємо, що саме рухи стегон
і гучні звуки задоволення змушують насіння рости.
Так!
Кохайтеся сьогодні.
Заради врожаю. Заради нашого хлібу насущного.
- Так! - Так!
Заради богів!
Нехай музики грають.
Хай музика створить нам настрій.
Ден — хороший чоловік.
Ти вже маєш спати.
Він найкращий мисливець серед нас.
І вірний друг.
Ти не думала про більш постійні стосунки?
Я знаю, що він був би не проти.
Він сам мене питав.
Між нами все просто.
Невже має бути ще щось?
Просто...
Це останній крок, і ти станеш повноцінним членом нашої спільноти.
Кажу тобі, тепер це дім.
Хочеться в це вірити.
Знаєш...
два сезони, які я провела тут, подарували мені щастя,
на яке я не заслуговую.
Та зрозумій, я — дитя війни.
Щиро кохати й бути коханою, я...
Не знаю, чи я здатна на щось із цього.
Саму ідея кохання... сім'ї з мене вибили.
Мене вчили, що кохання є слабкістю.
І я...
Я не знаю, чи це колись зміниться.
Тобі треба відпочити.
Так.
Я помітила, що вчора ти пішла рано.
Була втомлена?
Так. Вирішила раніше лягти спати.
Думала, ти працюєш над покращенням врожаю.
Бо коли я йшла додому, повз будинок Дена,
звуки були саме такі.
Сем, я не знаю, про що ти говориш.
Гадаю, ти знаєш.
Як думаєш, що їм треба?
Усе.
Мені байдуже, який може бути зиск.
Над нашою землею військовий корабель.
У цьому твоя проблема. Ти завжди спочатку боїшся.
У Материнського Світу є гроші.
Я лише кажу, що, можливо, нам більше дадуть
наші друзі з низької орбіти,
і не доведеться мати справу з головорізами Провіденса,
які продадуть наше зерно бозна-кому.
Не вдавай, що не продавав надлишок зерна
ворогам того корабля нагорі.
Що б вони сказали, якби дізналися, куди пішли наші запаси торік?
Я не революціонер.
Ціна була найкращою. Решта мене не цікавить.
Звичайно.
Сіндрі, я ні на чиєму боці, я тільки з цією громадою.
Тільки їй я вірний.
Не варто показувати страх, краще — доброзичливість.
Поводитися як їхні партнери, а не вороги. Правильно?
Ти сказав «партнери», Ґаннаре?
Так. Щось не так?
Цей корабель не про процвітання.
Його мета — знищувати, підкорювати, позбавляти волі.
Про партнерство там не йдеться.
Дайте те, що просять.
Але не розказуйте про родючість цієї землі.
Сподіваюся, вони не питатимуть
про торішні продажі Ґаннара.
- Так. - Я чув достатньо.
Ми нічого не розповімо.
Це ясно?
Вони тут!
Вони наближаються!
Вітаю. Я Сіндрі, батько цього селища.
Ласкаво просимо.
Я адмірал Аттікус Ноубл.
Вірний представник убитого короля.
Обійму вас від його імені.
Будь ласка, батьку, розкажіть про це чудове селище.
Ходімо до нашого Дому зібрань.
Вип'ємо елю й розповім вам про наше тутешнє життя.
Звучить ідеально. Я за вами.
У нас тут усе просто влаштовано.
Живемо в любові й пишаємося цим.
Важка праця дозволяє виживати.
Ваші люди наче здорові й ситі.
Певно, за це треба дякувати вам як їхньому лідеру.
Ні, ми громада. Тут немає заслуги однієї людини.
У гарні часи заслуга спільна,
та коли комори порожні, ви знаєте, хто несе відповідальність.
Гадаю, це хрест лідера.
То ви... ви, як батько, відчуваєте,
коли треба годувати своїх дітей, так?
Я сподівався, що жителі Вельдта
допоможуть знайти загін революціонерів, які ховаються в цій системі.
Мій командир, регент Балізаріус, доручив мені знайти їх і засудити.
Ми прості селяни,
далекі від політики Материнського Світу.
Однак допомогти можете.
Ці бунтівники нападали на наші порти постачання.
Ними керує жінка на ім'я Девра Бладакс та її брат Дерріена.
Їх обов'язково схоплять.
Однак на це пішло більше часу, ніж очікувалося,
і наші запаси помітно вичерпалися.
І, як ви знаєте або чули, голодний солдат погано воює.
Я подумав про співпрацю, щоб ви постачали нам продукти.
Звичайно, з ваших надлишків.
Натомість ви отримаєте...
Скажімо, потрійну ринкову ціну?
За отриманий прибуток зможете купити купу комбайнів, роботів.
Не доведеться працювати руками.
Ми віримо в те, що робота руками поєднує нас із землею
та вшановує ці святі поля, які дарують нам життя.
На душі спокійно, коли відіграєш неоціненну роль
у важливій місії зі знищення ворогів Материнського Світу.
- Це гарна пропозиція. - Так.
Якби ж-то в нас були надлишки.
Розумієте, земля кам'яниста
і врожаю ледь вистачає, щоб прогодувати себе.
Я щиро прошу вибачити, але ми мусимо відмовитися.
Та ми вдячні за такий великодушний
і потужний захист.
Немає надлишків?
Зовсім нічого?
Земля виглядає родючою.
Здається, її більше, ніж треба, щоб прогодуватися.
Я розумію, як це може виглядати.
Але масштаби посівів свідчать про бідність ґрунту.
А наші суворі зими лише скорочують сезон урожаю.
То що, вип'єте з нами елю?
Перепрошую.
Просто...
Люди тут такі вродливі.
Не віриться, що такі осяйні обличчя живуть з неродючої землі.
Так... хто з вас контролює врожай?
Хтось мусить бути експертом з врожаю.
Є хтось?
Так, пане.
Це я.
Добре.
Так, я контролюю врожай.
Якщо ці люди вам довіряють, то і я теж.
Хочу зрозуміти, як я міг так помилитися щодо цієї землі.
Що ж, пане.
Сіндрі, наш любий батько, завжди дбає про добробут нашого села,
тому наполягає, щоб ми робили запаси на випадок голоду чи посухи,
а це, як вам відомо, є відповідальністю лідера.
Але останні кілька сезонів нам щастило.
Нам вже немає куди складати надлишки.
Тому, мабуть,
ми могли б трішки поділитися.
Залежить від ваших потреб.
Добре.
Так, завжди є сенс трохи тримати в запасі, чи не так, батьку?
Так.
Але я збентежений.
Цікаво, чому ви сказали, що ця земля ледь здатна
прогодувати себе.
- Схоже, це було не зовсім так. - Ні, заждіть.
Адмірале, ніхто не намагається ввести вас в оману.
Просто в Сіндрі більш консервативний погляд на запаси, ніж у мене.
Але нас обох тішить можливість співпраці.
Просто враховуйте наші можливості.
Батьку, а хто цей чоловік?
- Мій... - Він ніхто.
Я уповноважений говорити від свого народу.
Ця людина не має тут влади.
Буде розумно його ігнорувати.
Отже... розкол.
Не така вже й ідилія, як здавалося спочатку.
Батьку, якщо дозволите,
дам вам пораду, як ставити на місце своїх підлеглих.
Люди можуть забуватися, тому іноді їм варто нагадувати
як люди при владі чинять із тими, в кого її немає.
Адмірале.
Сіндрі...
Будь ласка.
- Ні, я... Я б ніколи... - Усе нормально.
Я...
Дозвольте продемонструвати.
Будь ласка.
Адмірале.
Ні, припиніть!
Ні!
Що ти накоїв?
Коли мені чекати мого врожаю?
Я не...
Я питаю, партнере, коли буде мій врожай.
- За дев'ять тижнів. - Дуже добре.
Я повернуся за десять тижнів.
Підготуєш 272 тонни для мого корабля.
Двісті... Ми 300 тонн ледве збираємо.
Ми помремо з голоду.
Я не розумію, чого ви хочете.
Усе просто.
Я хочу все.
Так, слухайте.
Перенесіть усе оснащення до цієї великої будівлі.
Поки що вона нас влаштує.
Маркусе, допоможеш мені виселити людей із нашого нового дому.
Зрозумів?
Зрозумів, босе.
Вас зрозумів.
Усім привіт.
Я Джей-Сі-1435 з Механікас Мілітаріум,
захисник короля.
Поправка, убитого короля.
Маю честь служити.
Я рядовий Еріс.
Ми переносимо припаси до тієї будівлі, можеш нам допомогти.
Дякую, рядовий Ерісе.
Це ідеально відповідає моєму протоколу.
Я до тебе говорю, брудна ти черепаха. Виходь уже.
Чого ти, трясця, чекаєш? Геть!
Дякую.
На що, в ім'я старих богів, ти дивишся?
Вибачте, я лише хотіла дізнатися, чи потрібна вам ще вода.
Ще вода?
Такі мені подобаються.
Молоді, досить сильні, щоб дати відсіч.
Босе.
Нам залишили Джиммі.
Це ж Джиммі.
Не знав, що вони в нас лишилися.
Обережно. До моста дорога нерівна.
Дякую, рядовий Ерісе, та думаю, я дам собі раду.
Вони більше не вояки, босе.
Це в якому ще сенсі?
Щось там з їхнім програмуванням.
Після вбивства короля
вони просто склали зброю й відмовилися воювати.
Дивіться, що б я не робив, він не відбиватиметься.
Гей!
Обережніше з речами, дурна залізяка.
Я зроблю з тебе металобрухт. Чуєш мене?
Ти мене не чуєш.
Гей! Досить.
Може, краще тебе застрелити?
Я міг би вбити тебе просто зараз. Усім байдуже.
- Чи не так? - Годі вже.
Що скажеш? Хочеш померти?
Що скажеш, га?
Стріляй.
Годі, я сказав.
Перенеси ці ящики в ту будівлю. Негайно, рядовий.
Так, босе.
У тебе збій?
Ні, пане.
Підводься. Іди до річки. Помийся.
Решта, годі витріщатися.
Працюйте.
До роботи, вилупки.
Тебе це теж стосується.
Второпав?
- Маю йти. - Так.
Вибачте.
Дякую. Дуже люб'язно.
- Ти солдат? - Був колись.
Можна? Я Сем.
Прошу.
Скажи, Сем. Ти чула історію про нашого вбитого короля
та його прекрасну доньку, принцесу Іссу?
Не чула.
Ти мені її нагадуєш.
У міфах її називали Чашею або Спасителькою.
Вона була «дитиною-рятівницею».
Навіть до її народження
ми з братами віддали все, що мали
під нашою металевою оболонкою,
щоб битися за неї.
Тож коли на якомусь віддаленому полі бою до нас дійшла новина,
що вона, як говорило пророцтво, народилася з плоті та крові в наш світ,
я відчув величезне тепло до всесвіту
і повірив, що вона принесе нову епоху миру та співчуття.
І поверне нас додому.
Вона була чарівна.
Так. Вона була не просто чарівна.
У день її коронації
її, разом із нашими шановними королем і королевою,
холоднокровно вбили люди, яким вони довіряли найбільше.
Боюся, що після тієї зради ми дещо загубили нашу честь.
Боюся, наше співчуття, наша доброта,
наша велика радість
загинули з тією маленькою дівчинкою.
Думаю, вона живе в тобі.
Це ти винен, Ґаннаре!
Я не знав, що він їх уб'є.
Байдуже. Тепер він мертвий.
Що робитимемо з солдатами? Далі буде інший будинок.
- Я не знаю. - Будь ласка, припиніть.
Може, віддамо врожай та покладемося на їхню милість?
- Так. - Станемо для них безцінними.
Вони не вбиватимуть нас. Ми їм потрібні.
- Так. - Він діло каже.
Землеробство. Ми це вміємо, а вони — ні.
Покажемо, які ми вправні, і їм доведеться пощадити нас.
- Так. - Так-так.
- Згодні? Наша праця — наш захист. - Так!
- Так. - Згода.
- Праця — наш захист. Так? - Так!
- Так. - Так.
Тоді вирішено.
- Покажемо їм нашу цінність. - Гаразд.
Коли виконаємо свою частину угоди,
вони передумають, скільки їжі нам залишати.
- Так. - Так.
Можна благати панів у житниці про людяність.
- Так, ми повинні. - Добре.
Отже... втікаєш.
Я так і подумав, що тобі це набридло.
Ти їх чув. Вони верзуть казна-що.
Думають, солдати пощадять їх коли вони таке зробили із Сіндрі
просто в них на очах.
Коли я знайшов тебе серед уламків того корабля,
хотів тебе покинути.
Я боявся, через тебе матимемо клопіт.
Та хіба я пошкодував, що привів тебе в наше життя?
Ні.
Ти стала однією з нас.
Але ти йдеш, коли потрібна нам найбільше.
Коли твої люди тебе потребують.
Я не можу.
Тобто не хочеш?
Це місце вже пропаще.
А що як це зміниться?
Якби ми боролися? Не тільки ми, але й інші.
- Хто ще став би тут боротися? - Інші!
Ті, хто має підстави ненавидіти все, що уособлює Материнський Світ.
Коро, ти знаєш цей всесвіт краще за мене.
Може, ти могла б знайти воїнів, яких розшукує Ноубл?
Може, вони б билися на нашому боці?
Знайти воїнів для битви за Вельдт — дати селищу надію.
І тоді вони битимуться і точно програють.
Я не хочу за це відповідати.
Я не хочу змарнувати своє життя, як решта з вас.
Заціни.
Та, що носить воду!
- Іди-но сюди. - Що таке?
Вам потрібно ще води?
Лише... трішки води.
Припини!
Або що?
Допоможіть!
Рятуйте!
Допоможіть!
- Замовкни! - Відчепися!
- Допоможіть! - Стули пельку.
Ні. Будь ласка!
- Замовкни. - Рятуйте! Благаю!
- Допоможіть! Відчепіться! - Стулися!
Відчепіться!
Не треба!
Молодець. Що надумав?
Я прив'яжу тебе до стовпа і змушу щодня дивитися,
як вона з селяночки ставатиме шльондрою.
Маркусе, друже...
Усе це звучить гарно,
але ти нічого не зробиш.
Доки я сам не зніму пробу.
Тоді можеш її узяти.
Тоді ви всі можете її узяти.
Відвали від неї!
Припиніть!
Припиніть.
Десерт. Ідеально.
Обов'язково візьміть її.
Будь ласка.
Я її вб'ю.
Ти цього хочеш?
Дивіться, хто вирішив до нас приєднатися.
Убий її. Убий їх обох.
Чого ти чекаєш? Я віддав тобі наказ.
Убий цю с...
Нам доведеться битися.
Коро, це може тобі знадобитися.
Я знайшов його на місці аварії.
Я думала, він загубився.
Наша культура не для такої зброї.
Я боявся, це небезпечно.
І мав рацію.
Дякую.
Куди ти підеш?
Є одна людина, генерал Тайтус.
Колись був героєм Реалму.
Він спрямував свої сили проти Материнського Світу.
Наскільки я знаю, він ще десь там.
Якби знайшла його та людей, яких би...
Ґаннаре.
Минулого року в Провіденсі ти продавав зерно силам опору.
Так. Там я зустрів чоловіка, який познайомив мене з повстанцями.
Бладаксами.
- Він може знати, де їх зараз знайти? - Можливо.
Тоді відведи мене до нього.
Звісно.
Агов! Приведіть ще одного юракі!
Генерал і армія?
Можливо, у нас є шанс.
Будь обережна.
Безпечної дороги... вам обом.
Ти була солдатом Материнського Світу?
Воювала за Реалм?
Можна й так сказати.
Мала високе звання?
Ти в розшуку за дезертирство?
За це і не тільки.
Ясно.
Хочеш ще щось спитати?
Вони ж не вб'ють нас?
Я розумію, вони показово вбили Сіндрі,
щоб тримати нас у вузді.
Ми лише селяни, загрози не становимо.
Звідки ти знаєш, що вони нас знищать?
Коли вони вперше прийшли в мій світ, мені було дев'ять.
Вони ніколи нічого не просили.
Не було ніяких умов.
Лише бажання знищити.
Силами Материнського Світу командував молодий генерал Балізаріус,
який отримував задоволення від бою.
Люди з мого світу відважно оборонялися,
але це лише розлютило молодого генерала
і підштовхнуло його вимістити гнів на невинних.
Я опинилася сам на сам із Балізаріусом,
який командував солдатами
не з рубки своїх кораблів,
а просто з поля бою.
Балізаріус убив усю мою сім'ю і забрав мене з собою.
Не знаю, чому він мене пощадив.
Чому з сотень тисяч, яких він замордував,
він залишив у живих мене.
Певно, щось у мені розгледів.
Людину, з якою можна розділити біль.
Вони назвали мене Артелеїс,
почали готувати й навчати мене історії Материнського Світу.
П'ять років я прожила на тому кораблі з солдатами,
які були моєю єдиною сім'єю.
Ніяких поступок.
Тільки жорстокі уроки війни.
Він часто брав мене з собою в дипломатичні місії,
і я була його дитиною.
Була його протеже. Його ученицею.
Я була однією з них.
Донькою славетного командира.
Друга короля та королівської родини,
який жив у розкоші.
Попри мій соціальний статус, я мала виконувати свій обов'язок.
Битися за Материнський Світ.
В Академії Мілітаріум нас заохочували знайти коханця.
Щоб було кого захищати ціною свого життя,
коли політика експансії стане надто абстрактною,
а причини завоювання загубляться в чистому варварстві бою.
Уперед! Давайте!
Тож у 18 років мене зробили офіцеркою й доручили командування.
Я воювала за короля у віддалених світах,
під стягом людей, що вбили всю мою сім'ю
та знищили мій світ.
Вони підготували,
зламали й відтворили мене за своєю подобою.
Я розповідаю тобі це, лише щоб ти знав, хто я.
Ти спитав, звідки я знаю, що вони вас знищать.
Я б так і зробила.
ПОРТОВЕ МІСТО ПРОВІДЕНС ВЕЛЬДТ
Сищики.
Мисливці за головами. Вони працюють на Імперіум.
Чекай.
О ні.
Це наш хлопець. Його ми й шукаємо.
Це він познайомив мене з Бладаксами.
Вони не залишили тобі іншого способу зв'язку?
Ні. Вони сказали, що знайшли притулок на планеті Шаран
- під протекцією короля Левітіки. - Левітіки.
Ходімо.
Карбост.
Усе одно, гадаю, найпростіше знайти Бладаксів
буде за допомогою левітіканців.
Нас можуть викрити.
Спершу знайдемо генерала Тайтуса, тоді повстанців.
Це твій власник?
Іди собі. Він не продається.
Тут усе продається, тож... скільки?
- Нагорі в мене номер... - Ні.
...з відносно чистими простирадлами.
Дуже щедра пропозиція. Але я так не думаю...
Гарантую, до ранку
та благатимеш мене дати тобі ще.
Я сказала, іди собі.
Облиш, мамцю.
Дозволь йому піти погратися.
Тобі краще піти.
Слухай сюди, мале ревниве стерво...
А тепер ти послухай. Я сказала тобі йти геть.
Мені потрібна інформація.
Хтось чув про генерала Тайтуса чи, може, знає, де його знайти?
Звісно, генерал Тайтус.
Божевільний вилупок. Розвернув власне військо проти сил Материнського Світу
у Битві під Сараву.
Ти знаєш, де він зараз?
Наскільки я знаю, він бився в колізеї Поллукса.
На твоєму місці я був би обережним.
Голова останнього, хто його розшукував, опинилася на палиці
біля входу в колізей
як попередження не займати його.
То він на Поллуксі.
- І це твій план? - Це мій план.
Що?
Певно, треба знайти корабель до Поллукса.
Ти починаєш розуміти.
Гей! Стерво!
Краще б ти мене вбила.
Тепер помреш ти.
Я дам вам один шанс розвернутися й піти звідси.
Ти даси нам усім один шанс?
Убийте її.
Вражає.
Це Сищики, які платять тобі за роботу на Материнський Світ?
- Я не люблю мисливців за головами. - Я не питав.
Внесемо ясність: я теж їх не люблю.
Ти найманий вбивця?
Ні. Це не моє.
Я радше опортуніст, можна так сказати.
Справжній герой?
Зажди.
Слухайте. Я чув, ви казали,
вам треба на Поллукс.
Можу допомогти.
Слухай, ми прості селяни.
Ми шукаємо солдатів для війни з Материнським Світом.
У нас є трохи грошей, але розбагатіти не вийде.
Так, я розумію.
Заплатите на свій розсуд.
Солдати для війни з Материнським Світом?
Що ж, я Кай.
Ходімо, мій корабель у порту.
Так. Прокладаю курс на Поллукс.
Спочатку заскочимо на Нью-Ваді.
Там є один ковбой.
У нього є той, хто вам підійде.
Вартий нашого часу?
Бо часу в нас обмаль.
Він вам сподобається.
Були колись у космосі?
Ні.
Що ви робили на фермі?
Я наглядаю за врожаєм і посадками, складаю каталог насіння, дбаю, щоб...
Як цікаво. Раджу сісти й триматися.
Заходьте.
Кассіусе, це ти. Добре.
Ми отримали повідомлення від сищиків.
Вони просять про зустріч із ними.
Очевидно, вони впіймали істоту,
яка має важливу інформацію про повстанців.
Девру Бладакс та її брата.
Бладакс?
Це ж...
Це чудово, Кассіусе.
Повідом, коли прибудуть.
- Так, пане. - Гей.
ПРИКОРДОННЕ ОБІЙСТЯ НЬЮ-ВАДІ
Треба ж таке, це той виродок із Салдорану.
- Що привело вас аж сюди? - Скучив за твоєю усмішкою.
Досі тримаєш того типа в кайданах?
Терека? Так, відпрацьовує свій борг.
Ще пара десятків сезонів, і ми квити.
А тобі яке діло?
Можна із ним поговорити?
Тобі це теж може бути вигідно.
Якщо можна заробити грошенят...
Агов!
Гей! Тереку!
Ці люди хочуть з тобою поговорити.
- Чому в тебе кайдани на нозі? - Довга низка помилок.
Якщо через злочини проти Материнського Світу,
я винен. Вирішуйте з ним.
Ні. Ми тут не для цього.
Ми з маленького села. Хочемо найняти бійців,
які підготують нас і захистять від Материнського Світу.
- Я не друг Реалму. - Гаразд.
Це й так відомо.
Я радо бився би за вас,
але... на мені висить борг,
і я мушу його сплатити.
Скільки він вам винен?
Гадаю, 300 000 дарамів мають покрити всю шкоду, якої я зазнав.
От лайно.
У нас стільки немає.
Немає грошей.
Що ж, я людина азартна.
Починається.
Яка ставка?
Якщо Терек осідлає ту істоту, я пробачу йому борги.
Якщо не осідлає,
я всіх вас закую в ланцюги й кайдани.
Така угода.
Хапай міцніше!
Стеж за хвостом!
Упораєшся?
Так... Я можу його осідлати.
Смикни щосили!
Не давай йому пручатися!
Кидайте мотузки.
Вона тебе розірве.
Кидайте мотузки й відходьте. Зараз же.
Як хочеш. Кидай.
Я тебе не скривджу.
Ти далеко від дому, і я теж.
Ми з тобою...
...схожі.
Нас скривдили...
зрадили, нашу довіру порушили.
Нам обом знайомий страх.
Але найбільше ми обоє боїмося...
...самих себе.
Ось так.
Покажімо їм, що ми не боїмося.
Покажімо їм, що кайданами нас не втримати.
Спокійно. Полетіли.
Он там.
Так.
Усе гаразд.
Гікмене, я виконав твоє завдання.
Ти нічого мені не винен.
Будь добрим до неї.
Іди! Вимітайся!
Гей!
Ні.
Гей.
Ні.
Молодчинка.
Тереку! Ходімо.
Це було добре. Може, ти ще когось знаєш по дорозі?
Мабуть, є пара ідей.
ПЛАНЕТА З ВИДОБУВАННЯ КОБАЛЬТУ ДЕҐҐУС
У чому полягає робота?
Ми з селища на маленькому супутнику під назвою Вельдт.
Армія Материнського Світу погрожує
знищити це селище.
Ми шукаємо воїнів,
які боронитимуть його від цієї навали.
Враховуючи вашу репутацію,
ми подумали, вас це могло б зацікавити.
- Немезис, будь ласка. - Потримайте її.
Допоможіть їй. Будь ласка.
Не наближайся.
Я хочу лише поговорити. І все.
Я дуже засмучена, це правда.
Але я не дурна.
Я знаю, чому ти тут. Ти хочеш дитину.
Так, хочу.
Цю ти не отримаєш.
Вона моя.
У неї є матір, яка на неї чекає.
Яка за нею сумує.
Яке мені діло до болю матері,
якщо мій біль нікого не хвилює?
Поки вони не прийшли, це був мій дім.
Відчуй смак повітря.
Воно отруїло моє тіло.
Воно послаблює мої яйцеклітини, і мої діти не можуть з'явитися на світ.
Має бути справедливість.
Я розумію.
Але так не можна.
Є різниця між справедливістю і помстою.
Та невже?
Я б не сказала.
Я знаю, як болить матері.
Я знаю, яка самотність від того болю.
Але ти не скривдиш те дитя.
Я тобі не дозволю.
Я тобі вірю. Але зрозумій.
Я вб'ю цю дитину
і вбиватиму інших, доки кожна матір не литиме сльози жалю
за те, що колись прийшла до шахт Деґґуса.
Трясця!
Іди до мене.
Ходімо.
Ходи. Ховайся.
Іди сюди.
Овва. Це було...
Це було неймовірно.
Не треба похвали.
У цьому немає честі.
Будь-хто з вас міг запросто лежати тут,
у канаві якогось забутого світу,
в ім'я помсти.
Постарайтеся цього не забути.
Ти тоді добре вчинив. Із дитиною.
- Я лише хотів допомогти. - Так, але не всім це притаманно.
Ти така сама.
Удома ти врятувала Сем без вагань.
Доброта — чеснота, за яку не шкода померти.
Я в цьому впевнена.
Так було не завжди.
Я розповідала, як воювала в численних світах.
Новини про мої перемоги дійшли до мого прийомного батька...
і короля.
За мою вірність і службу
мене підвищили до елітного стража королівської родини.
Про це підвищення домовився мій батько.
Я гадки не мала, що це ще не все.
Мене удостоїли честі
бути охоронцем принцеси Ісси.
Принцесу назвали на честь стародавньої королеви Ісси,
тієї, що дарує життя.
У старих легендах про королеву
говорилося, що вона мала силу дарувати життя.
Це скидалося на міф чи метафору,
яку вигадали на противагу поколінням війн і завоювань.
Однак ця історія полонила уяву людей.
Вважалося, що в принцеси, моєї принцеси, може бути така сама сила.
Я неодноразово бачила те, що не могла пояснити.
Те, через що я думала, що вона інакша.
Особлива.
Якось король сказав мені...
Коли вона стане королевою...
упевнений, вона принесе співчуття, яке я втратив
після важких років війни.
«Це буде світанок чогось кращого».
- Гадаю, з тобою вона в безпеці. - З тобою вона в безпеці.
Я вірила в неї,
в її доброту.
Я вірила в її здатність нас урятувати.
ГЛАДІАТОРСЬКА АРЕНА КАСТОРА, СУПУТНИКА ПОЛЛУКСА
Великий генерал Тайтус.
Дякую.
Добре.
Упевнені, що це гарна ідея?
Відмиймо його та дамо протверезіти.
- Так, це допоможе. - Ходімо.
- Піднімай.
- Ходімо. - Відчепіться від мене!
Що це ти робиш?
Досить. Дякую.
Ви командували східними військами старого короля?
Хіба не ви генерал Тайтус? Легенда.
Не знаю, що за маячню ти верзеш.
Чому просто не даси мені спокій?
Бо моя єдина надія — що той давнішній генерал досі переді мною.
Чого ти від мене хочеш?
Мої люди загинули через те, що я здався.
Я втомився щодня переживати той самий кошмар.
Тож прошу, залиште мене, дайте спокійно померти.
Не думаю, що вам судилося померти тут...
Генерале.
Не називай мене так. У мене ні звання, ні привілеїв.
Я тут із пропозицією.
Це ваш шанс на спокуту.
- Я не зможу спокутувати. - У мене немає часу на жалість!
А як же всі загиблі, якими ви командували?
А що з ними?
Якщо не спокута,
то, може, помста?
Це чоловік знає, де шукати повстанців?
Так, пане.
Що ж, я слухаю.
Відпустите, якщо розповім, що знаю?
Відпущу, даю слово.
Я не бачив Девру Бладакс цілий сезон,
та тоді вони були на Шарані, під протекцією короля...
Левітіки.
Продовжуй.
Вони там були, але де зараз не знаю.
Поговоріть із ним, із Левітікою.
Обов'язково. Дякую.
Я думав, ми домовилися!
Так, домовилися.
Ти вільний.
Зробіть трепанацію, може, ще про щось дізнаємось.
Потім навідаємося до короля Левітіки.
Так, адмірале. Я прокладу курс на Шаран.
Ходімо.
РІДНА ПЛАНЕТА КОРОЛЯ ЛЕВІТІКИ ШАРАН
Ми вдячні за ваше терпіння, і я запевняю вас...
...Девра знає, що ви тут.
Невдовзі вона вирішить, коли вас прийняти.
Дякую, вельмишановний королю Левітіко.
Ми чекаємо їхнього прибуття.
Дивіться.
Селянине, навіщо ти звернувся до нас з цього невідомого судна без прапора?
Припускав, що після нашої останньої зустрічі між нами виникла довіри.
Ми купили ваше зерно, щоб годувати наших бійців.
Не плутайте свої комерційні справи із нашими революційними.
Я розумію.
Ваше прибуття сюди — великий ризик для нас усіх і для нашого благодійника.
Але ваше зерно нам більше не потрібне.
Король Левітіка добрий до нас і підтримує,
тому пропоную вам негайно зникнути.
Ми тут не для продажу зерна.
До селища Ґаннара прибув Дредноут,
який загрожує його існуванню.
Я найняла цих воїнів
і дала слово повернутися із ними й захистити селян.
- Але часу в нас обмаль. - Що?
Ця мала група? Проти Дредноута?
Тому ми тут. У вас є люди і кораблі.
З вами ми могли б вистояти.
І, звісно, ми могли б заплатити вам надлишком нашого врожаю.
Це все, що в нас є.
Мої сили проти «Ока Короля»?
Це самогубство.
Кілька десятків бійців той корабель не знищать.
Той корабель і люди на ньому — руйнівники світів.
Вибачте, це неможливо.
Цей чоловік — не революціонер.
Він простий селянин.
На продаж чи ні,
ці люди горбатилися на полях, і ви з цього прогодувалися.
Усі ви!
І через ту угоду
їхньому селищу зараз загрожує адмірал Ноубл,
який переслідує вашу революцію.
Ясно.
Я з вами.
Дякую.
Брате, на два слова.
Наші перемоги, а їх було небагато, були тактичними.
Не можна відкрито піти проти «Ока Короля».
Якщо нас знайшов цей селянин, то й Ноубл скоро знайде.
А я не дозволю, щоб інший світ знищили від нашого імені.
А що з твоїми підлеглими?
Їхні життя належать їм.
Ці люди прийшли до нас,
бо більше немає до кого.
Вони прийшли... просити нашої допомоги,
щоб вистояти проти Дредноута Материнського Світу.
Хіба це не те, за що боремося ми?
Хіба вони не ті, ким колись були ми?
Якщо не підтримаємо цих непокірних, не захистимо їхній дім,
тоді революція не має сенсу.
Хто з власної волі
готовий радше померти за наші переконання,
ніж ховатися за ними?
Міліус.
Чому я не здивований?
Якщо не я, то хто подбає про те, щоб ти повернувся цілим?
Подякуй Левітіку й залиш цю планету.
До зустрічі, сестро.
Може, це зовсім і не самогубство.
Чому він погодився допомагати?
Бладакс? Гадаєш, не варто було?
Якось недалекоглядно.
Він гасить слабку іскру того,
як би правильно назвати...
Опору, повстання.
Заради чого, Коро?
Заради шансу бути знищеним Дредноутом?
Провина — сильне почуття.
Так, провина. Інший бік честі.
Гадаю, колись вона в мене була.
Честь.
Можеш повірити?
Це правда.
Гаразд, а ти що думаєш?
У мене ще десять–п'ятнадцять сезонів, а потім я вкраду не в тієї людини.
Мене заріже якийсь сучий син із собачою головою в якомусь барі.
Хай там як, це твоя провина.
Змусила мене захотіти бути чесним.
Якби в тебе було більше людей,
я б не був тобі такий потрібний.
Хочеш приєднатися до нас?
Ну, якщо ти благаєш.
Каю, це не так.
Ну, якщо вже ти спитала.
Якщо дозволиш.
Нічого собі.
Але є одна проблема.
Барахло в багажному відсіку.
У Ґондівалі на мене чекають клієнти.
І терпіння немає серед їхніх чеснот.
Було б розумно порвати із життям злодія,
перш ніж битися з Дредноутом.
Крім того, ти сама казала, що я тобі потрібен.
- Я цього не казала. - Думаю, казала.
Прокладу курс і сповіщу їх.
Чорт, то я тепер на боці добра?
Благаю тебе...
Будь ласка!
Я сказав тобі правду.
Більше в мене нічого немає.
Отже, правда в тому,
що ти їх прийняв, відомих ворогів Материнського Світу,
полікував їх, полагодив пошкоджені кораблі, —
усе через свій моральний кодекс честі та милосердя.
Наша цивілізація жила й процвітала впродовж 10 000 років
з честю та милосердям як найціннішими принципами.
Так. Так, честь і милосердя.
Бачиш це?
Це корабель «Око Короля».
Назвали так на честь нашого вбитого Батька.
Отже...
я розумію, що таке честь.
Що таке милосердя — ні.
Наш король був милосердним до такого чужинця, як ти,
і його вбили за його милосердя.
Тому ми назвали корабель на згадку про силу цього доброзичливого погляду,
який загубило милосердя.
І щоб пам'ятати, що якщо на те воля божа, той погляд впаде на нас і затримається,
бо навіть за найкоротшу мить
він здатен змінити життя назавжди.
Сьогодні він упав на тебе.
Маємо дозвіл вступити в бій.
Прийнято.
Вогонь без наказу.
Пане, ми отримали повідомлення від одного з наших сищиків.
Вони наближаються до Бладаксів.
Нарешті гарні новини.
Готуйте гіперзапуск.
Я особисто заарештую тих зрадників.
Які накази для «Ока Короля», пане?
Коли знищите планету,
зустрінемося і дізнаємося, де знаходиться решта повстанців.
- Знищимо їх назавжди. - Так, пане.
НЕЗАРЕЄСТРОВАНА ТОРГОВА БАЗА ҐОНДІВАЛ
Кай точно казав про ці коробки.
- Так, одна тут. - Гаразд.
Так, беріть лише сірі.
- З маркуванням. - Гаразд.
Не зазирайте всередину. Не хочу, щоб ви погано про мене думали.
Куди їх поставити?
- За мостом є місце. - Добре.
Поставте їх по той бік мостика.
Розвантажмося і тікаймо з цієї триклятої скелі.
Хочу залишити це життя позаду.
Добре.
Лише хочу упевнитись. Один є в маніфесті.
Пілоти!
Коли пришвартуєте кораблі, спробуйте дістати пальне.
А ви двоє стежте згори!
Як наші справи?
Усе готово.
- Гаразд, вирушаймо. - Так.
Підготуватися.
Тут щось не так.
На коліна.
Зараз не час бути героєм.
Коли?
На Вельдті, у Провіденсі, коли вперше почув твою історію.
Подумав, що з твоїми ідеалами опору я міг би вполювати пару душ.
Наприклад, Терека.
У його світі рабство.
Потім була Немезис.
Усю її сім'ю вбили.
Але генерал Тайтус?
Ти уявляєш, чого вартий він?
Вони усі вхопилися б за шанс
хоч якось помститися Реалму,
хай навіть за мішок зерна.
Тоді була ти. Кора.
Чи мені називати тебе Артелеїс?
Найцінніша здобич з усіх.
Знаєш, що Материнський Світ зробив з моєю планетою?
Вони її не просто знищили.
Вони катували кожного чоловіка, жінку, дитину.
Залишили їх у живих, а тоді спопелили з низької орбіти.
Знаєш, який урок я засвоїв?
Ніколи не переходь на темний бік історії.
Думаєш, ми це робимо?
Ні.
Ти обрала сторону, яку не згадають у підручниках з історії.
А як же честь?
А що честь?
Шмат лайна.
Так, хто в нас тут?
Дійсно, хто?
Командир Бладакс.
Ватажок повстанців,
для знищення яких «Око Короля» на задвірках галактики.
Він один відкриє для мене Сенат.
Не можу не згадати, що серед нас є член королівської сім'ї.
Терек Децімус.
Чи краще казати принц Терек?
Генерал Тайтус.
Представляти не треба, еге ж?
Його дії у битві при Сараву гучніші за будь-які слова.
Селянин.
Амбітний селянин.
Я пишаюся тим, що ніколи не дивуюся.
Однак я здивований.
Я розумію, чому тут вони всі, але не ви.
На що ви розраховували, маючи таку... слабку позицію?
Кажіть.
О, так.
Легендарна мечниця, відома лише як Немезис.
Убила 16 високопоставлених офіцерів імперії
та їхніх охоронців.
Усе це для того, щоб помститися за своїх убитих дітей.
Звісно.
Мені здалося, я розгледів у вас щось
у брудному селищі.
Серед усіх тих простолюдинів,
була найрозшукуваніша втікачка у цілому всесвіті.
Та, що лишає шрами. Артелеїс.
Знаєш, що ви зробили для мене, Артелеїс,
зібравшись у такому складі?
Коли я кину ваші тіла до ніг регента,
я стану героєм Реалму.
Про мене складатимуть пісні.
Але всю роботу зробив я.
Давайте до діла.
Перевеземо їх паралізованими, щоб без фокусів.
Підведися. У мене для тебе є робота.
Слухай... Гаразд.
Зробиш усе правильно, можеш навіть залишитися в живих.
Ти хворий.
А ти боягуз.
Тобі треба лише натиснути на гачок.
Я цього не зроблю.
Авжеж, зробиш.
Ти можеш. Лише натисни на гачок.
Я знаю, що ти її кохаєш.
Коро.
Ґаннаре.
Мені так прикро.
Ти зможеш.
Пілоти! До кораблів!
Випусти мене! Треба летіти!
Ні!
Просто ідеально.
Вони віддали за нас життя.
Вони вірили в те, що роблять.
Хіба це не гідна смерть?
І я мала б померти з ними.
Я трохи знаю
про провину за те, що вижив, коли ті, з ким ти клявся воювати, загинули.
Вшануй їх.
Усім, що ти тепер можеш.
Неси їх.
Те, що ми зробили сьогодні, стало ударом для Материнського Світу.
Злочинці, нікчеми виступили проти машини війни.
Цей невеликий акт непокори дає голос тим, в кого його немає.
Це більше, ніж просто здохлий виродок-офіцер і кілька його людей.
Це початок чогось більшого.
Що вони робитимуть тепер?
Загони Імперіуму не славляться своєю хоробрістю.
Після смерті адмірала протокол вимагає повернення корабля.
Це добре.
Припускаю, нам усе одно заплатять?
Угода є угода.
Платня чекає на нас на Вельдті.
Маю подякувати тобі, Ґаннаре. Я ніколи не довіряв тому пілоту.
Ми всі йому вдячні.
Він нас урятував.
Мені цікаво.
Чи той мисливець за головами казав правду?
Ти і є Артелеїс?
Кай був брехуном і злодієм, що ледве не продав вас усіх.
Ще питання є, генерале?
Не називай мене так.
Агов, бачите це?
Он там.
То наше селище.
Дім.
У мене ще ніколи не було дому.
Майже прикро, що ти вбила того сучого сина Ноубла
і нам не треба воювати.
У цьому місці було б гарно померти.
Це правда.
Рушаймо.
Підготуйте його до передачі.
Балізаріус очікує.
Пане, стабілізувати його спочатку?
Ні, не варто змушувати регента чекати.
Нейрозв'язок.
Є зв'язок.
Зв'язок установлено.
Сигнал потужний.
Відправляйте.
Господарю.
Балізаріусе.
Я її знайшов.
Я знайшов Артелеїс.
Ту, що лишає шрами.
- Упевнений, що то вона? - Так, повелителю.
Вона з опальним генералом Тайтусом і Дерріеном Бладаксом.
Ми майже схопили їх.
Скажи, командире,
по-твоєму, це гарна новина?
Що моя донька Артелеїс,
одна з найнебезпечніших та славетних войовниць
в історії збройних конфліктів, приєдналася до повстанців?
Я маю бути щасливий,
що вона стала союзницею геніального бойового командира, генерала Тайтуса?
Вона майже в наших руках.
Я принесу вам її голову.
Боюся, це твоя голова тут зараз у найбільшій небезпеці.
Придуши це повстання, знищ усіх до одного, чуєш?
А тоді схопиш мою доньку живою
і приведеш моє дорогоцінне дитя до мене.
І я розіпну її перед Сенатом.
Якщо не зможеш привести її до мене,
тоді тим, чия публічна страта
викликатиме сироти на шкірі сенаторів
і чиї крики відбиватимуться відлунням від стін мармурових коридорів,
будеш ти.
Він вижив?
Я не знаю.
Серце й мозок не працюють.
Давай максимальний розряд.
КІНЕЦЬ ПЕРШОЇ ЧАСТИНИ
Переклад субтитрів: Руслан Поліщук