Розкажіть про вашу першу зустріч з Аді.
Він був ось такий.
-Так. У «Kabhi Kabhie». -Ось такого зросту.
Він був малюком.
За часів «Kabhi Kabhie» і Аді, і Удай заледве ходити навчилися.
Зрозумійте, коли ми були дітьми,
то постійно були на кіномайданчику,
ми з Удаєм завжди були друзями, без упину гралися.
Гадаю, вони знімали «Silsila» у Гульмаргу чи Сонмаргу.
Замість того, щоб приділяти увагу тому, що робить Аді,
ми з Удаєм безтурботно гралися
з останнім надбанням дядька Яша — першим електрогенератором тумана.
Отже, доки вони знімали якусь величну пісню з «Silsila»,
ми цілий день бігали крізь той туман, почуваючись наче в хмарах.
Куди прийшли ми
Разом ось так гуляючи
-А як щодо Аді? -Авжеж.
Якою дитиною він був?
О боже.
Можна збрехати чи треба казати правду?
Я зустрів його дитиною, і він мені не сподобався.
Зовсім.
Коли ми були дітьми,
уся наша банда, майже 15 чоловік, грала в гру,
яка мала дивну назву «Цукор».
І метою цієї гри було: щойно ви побачите Аді,
крикнути «цукор» і тікати.
Гадаю, це чудово демонструє, ким для нас був Аді.
Він був тираном.
Гадаю, моїм найпершим спогадом про Аді
було те, як він, нахилившись з балкона, кричить на нас,
бо він намагався працювати.
Зазвичай, раз на рік я ходив на вечірку до дня його народження.
Там була група дітей, що були фанами Аді.
Аді був наче їхній лідер.
І вони всі розмовляли на певній мові індійських фільмів,
а я вдавав, що вона мені не подобається.
Я міг прийти додому і сказати мамі: «Я не піду туди.
Вони надто кіношні для мене».
Звісно, що на днях народженнях
обов'язково був конкурс танців,
а такий конкурс був вотчиною двох людей.
Двох конкурентів. Двох протилежних стилів.
Багато років поспіль Аді вигравав кожен конкурс танців.
І хто був той другий? Рітік Рошан.
Тому, щойно вони з'являлися на вечірці,
починали витріщатися один на одного.
Майже як на дуелі у вестернах.
Це дивовижно. Не знаю, що сталося.
Це саме він мав би в дорослому віці заробляти тими танцями.
Хотів би я, щоб ви мали змогу додати на відео один з тих танців,
бо вони були просто дивовижні.
Іноді це навіть на танець не було схоже,
але все одно було дуже цікаво дивитися.
МАТЕРІАЛ «НЕДОСТУПНИЙ»
Але він мав певну самовпевненість, що походила звідкись зсередини.
Так.
Аді був настільки певний у тому, що хоче робити,
що обов'язково мав подивитися фільм у день його виходу.
Він зазвичай ходив на кожен фільм.
Байдуже якої якості.
Я запитав: «Аді, нащо ти дивишся такі фільми?»
Він відповів: «Пане Вакіле, так я вчуся, як не треба знімати».
Фільми були всім для нього,
те, як вони були зняти, чому вони були зняті.
Могли вони бути кращими чи ні?
ТОРГОВО-ЕКОНОМІЧНИЙ КОЛЕДЖ СИДЕНГЕМА
У його кімнаті завжди були книги,
у які він записував фільми, очікувані прибутки від них,
свій аналіз та очікування щодо них.
Він робив це не один десяток років.
То були товсті книги.
Кожен фільм було детально розписано.
За категоріями, колонками, питаннями.
ДУЖЕ ВУЛЬГАРНИЙ І ТУПИЙ ФІЛЬМ.
І звісно, там були касові збори.
СУПЕР ПУПЕР ХІТ
І ми ж говоримо про той час, коли йому було 12–13 років.
І він робив це постійно.
Гадаю, їх також було загорнуто в пластик.
Він шаленів від цього.
А я був, типу: «Ну що за геніальний, скажений та одержимий розум у нього».
Хто хотів взяти їх, отримував відкоша.
Але, знаєте, коли стаєш професіоналом, то розумієш,
що всі ті речі, які він робив,
зробили його тим режисером та продюсером, яким він є нині.
ПРОВАЛ — ХІТ НА ПІВНОЧІ
СУПЕРХІТ
Він не був, як ми кажемо зараз, непотичним малим,
який прагнув просто насолоджуватися лаврами свого батька.
Він хотів створити свою власну імперію.
Отже, з чого ж мені почати?
ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
ЧАСТИНА 2: «МАРНОТРАТНИЙ СИН»
Поговорімо про ваше захоплення кіно.
-О боже. -Коли це почалося?
АДІТЬЯ ЧОПРА РЕЖИСЕР І ПРОДЮСЕР
ГОЛОВА ТА ВИКОНАВЧИЙ ДИРЕКТОР «ЯШ РАДЖ ФІЛМС»
Гадаю, почалося раніше, ніж я зрозумів.
Думаю, я народився з цим, розумієте.
І я з дуже раннього віку чітко усвідомив,
що саме цим я й буду займатися.
Я просто обожнював дивитися фільми.
Обожнював запах попкорну,
той факт, що я маю холодний напій,
а ще була та магія великого екрану,
звідки все це лилося.
Оскільки, як людина, він був дуже простим,
багато років я не усвідомлював,
що мій батько — дуже велика людина.
Доки мені не виповнилося вісім чи дев'ять років,
я дійсно вважав, що фільми може знімати будь-хто.
Бо я зустрічав людей лише з кіноіндустрії.
Але я зрозумів, наскільки актуальною та важливою є його робота,
коли почав навчатися в майстрів цієї справи.
А тоді у свій спосіб я зрозумів, що мій тато також майстер своєї справи.
Гадаю, індійське кіно репрезентує індійців.
А індійці, як народ, — це люди, які постійно прагнуть
бути більшими, ніж вони є.
Гадаю, мій батько репрезентував це.
Людина, яка прийшла нізвідки,
і коли він отримав нагоду, то захотів показати своїм землякам індійцям
кращий світ.
Уже багато років щоп'ятниці я ходжу до кінотеатру та дивлюся фільм
з тими, для кого я зняв його.
Тому мені подобається думати, що я один з них.
От сьогодні п'ятниця, після цього інтерв'ю я подивлюся фільм.
І я нетерпляче очікую цього.
Якщо ви маєте нагоду сидіти поруч з ними,
то знатимете, коли вони сміються,
коли плачуть, коли встають, коли фукають.
Кращого способу дізнатися не вигадати.
Гадаю, мій успіх немало завдячує такому підходу.
«MAINE PYAR KIYA» (1989) РЕЖИСЕР: СУРАДЖ БАРДЖАТЬЯ
Мій перший спогад про Аді —
це мить під час зйомок «Maine Pyar Kiya».
Дуже сором'язливий хлопчина, лише 17 років, ззовні кінотеатру, він прийшов
і дуже широко посміхався — оце й усе.
СУРАДЖ БАРДЖАТЬЯ РЕЖИСЕР І ПРОДЮСЕР
У той час я не знав, що це син пана Яша.
Я чітко пам'ятаю його.
І я дізнався, що він обожнює «Maine Pyar Kiya».
«HUM AAPKE HAIN KOUN…!» (1994) РЕЖИСЕР: СУРАДЖ БАРДЖАТЬЯ
Мій другий фільм «Hum Aapke Hain Koun…!»,
його показували в «Ліберті».
І то була катастрофа.
Я прийшов до цього офісу і перший же дзвінок був від Аді.
Він бачив той фільм у «Ліберті».
І він сказав мені: «Сурадже, це добіса гарний фільм. Не хвилюйтеся».
А я: «Аді, поглянь на реакцію, уся кіноіндустрія каже мені, що…»
А він: «Не переймайтеся. Можна дещо запропонувати?»
І він був дуже впевнений. Я сказав: «Кажи, Аді».
І він сказав: «Виріжте ті дві з половиною пісні, і фільм засяє».
І, щиро кажучи, останні п'ять місяців я теж думав, що то була помилка.
І він вказав саме на ті дві з половиною пісні,
які я вирізав наступного дня.
Ось які перші спогади я маю про велич Адітьї Чопри.
«МАКДОНАЛЬДС»
Розвиток Індії має величезне значення
для майбутнього всього нашого світу.
Щоб усвідомити наш потенціал до розвитку,
ми маємо вивільнити людський дух творчості…
1991 РІК — МІНІСТР ФІНАНСІВ МАНМОГАН СІНҐХ ІСТОРИЧНИЙ БЮДЖЕТ «ЛІБЕРАЛІЗАЦІЇ»
…ідеалізму, пригод та бізнесу,
що з надлишком є в нашого народу.
ВІДЖАЙ КРІШНА АЧАРЬЯ РЕЖИСЕР І СЦЕНАРИСТ
У 1991 році відбулася велика економічна лібералізація.
Наша економіка має стати надзвичайно витривалою,
якщо ми хочемо сповна скористатися всіма можливостями
та мінімізувати ризики, пов'язані
зі зростаючою глобалізацією економічних процесів.
У 90-х роках панував настрій прагнення.
Настрій рівнятися на Захід.
Усе, через що ми пройшли, впливало на нашу економіку.
І на економічну політику ще більше, ніж на економіку.
Зміни економічної політики, запроваджені урядом
під натхненним лідерством прем'єр-міністра Нарасімхи Рао,
натхненні цією місією.
Індія знову рухається вперед. Ми маємо побудувати своє майбутнє.
Раніше ми мали один бренд мопедів та два бренди автівок.
ДЖАЙДІП САХНІ СЦЕНАРИСТ
І треба було чекати 12 років, щоб купити. Ось як було.
Знаєте, наче швидкість була повільною і…
Аж раптом, упродовж п'яти-семи років…
КАДЖОЛ АКТОРКА
…усе зненацька значно прискорилося.
«МОХАНЛАЛ СОНС»
Міська Індія вирвалася далеко вперед.
У крамницях з'явилися іноземні товари. Мандрувати стало набагато легше.
Стало більше грошей. Більше прибутків, які можна витрачати.
І тоді цінності почали мінятися.
Жінки почали працювати.
АНУПАМА ЧОПРА КІНОРЕПОРТЕРКА
І з'явився весь той культурний вир: «Що таке індієць?»
І, гадаю, ми шукали ідеї, шукали нашу самобутність.
Гадаю, мені було 14–15 років.
Я дивився фільм,
і той фільм був прямою копією англійського фільму, який я вже бачив.
І, дивним чином, я відчув,
що саме таким режисером я хочу стати.
І це налякало мене.
Бо тепер я не дивився індійське кіно,
я дивився багато голлівудських фільмів.
Я слухав лише англійську музику.
Я усвідомив, що назавжди втрачу зв'язок зі звичайним індійцем,
бо я так далеко від нього.
Тому я в дивний спосіб почав змушувати себе бути більш «місцевим».
У мене була велика шухляда з англійськими CD-дисками.
Брюс Спрінгстін, «Wham!» — ось такого роду…
Пригадую, я просто взяв усі свої диски і викинув їх.
І я пішов до музичної крамниці…
«AGNEE» ВІД «FILMYUG» — ТЕКСТИ: АНАНД БАКШІ, МУЗИКА: «LAXMIKANT PYARELAL»
…і купив усе, що було з новинок кіно,
музику з тих фільмів.
Ось таким був мій заклик до себе:
«А знаєте що? Я занурюся в Індію».
«Chandni» був моїм першим фільмом в якості помічника режисера.
Тато був дуже консервативним режисером,
він власне взяв лише головного помічника режисера, а ще був я — новачок.
Він допомагав пану Яшу.
У «Chandni»?
-Так. -Невже?
Але ніхто не зважав на нього.
-Камера. -Хлопавка.
Мотор.
Кіномайданчики тата були дуже гарячковими,
бо він був дуже швидким режисером.
Він також був дуже ощадливим. Він звик знімати фільми дуже швидко.
Стоп. Знято! Хай усе це буде там.
Зазвичай на майданчику було десь три-чотири помічника.
Ні, лише один костюмер, один візажист,
один оператор і один помічник.
Власне, я працював за всіх.
Давав хлопавку,
бігав усюди, щоб дістати костюми — робив усе це,
а вночі писав робочий, режисерський сценарій.
«LAMHE» ЯША ЧОПРИ
Завжди хотів запитати вас це, радий, що маю таку можливість.
Як з'явилася «Lamhe»?
ЯШ ЧОПРА РЕЖИСЕР І ПРОДЮСЕР
«Lamhe» з'явилася значно раніше за «Chandni».
Усі ті миті та спогади Я ніжно плекатиму все життя
«LAMHE» (1991) РЕЖИСЕР: ЯШ ЧОПРА
На «Lamhe» я був повноцінним помічником режисера,
де я відпрацював від першого до останнього кадру.
Він дуже багато працював над «Lamhe».
АНІЛ КАПУР АКТОР
Над його сценарієм,
а також над виглядом фільму, одягом.
Ти щаслива?
Так.
Ви вже мали задум історії?
-Ви вже мали історію? -Мав загальну ідею.
Хлопець кохає дівчину, вона старша за нього.
Паллаві!
А та дівчина кохає іншу людину.
Коли ж той хлопець дізнається, що вона кохає когось іншого,
він відпускає її до нього, і вона виходить за цього іншого.
Вірен колись казав тобі, як сильно він кохає тебе?
Він простягнув свої руки до тебе,
але коли ти обійняла мене…
Одного ясного ранку він дізнався,
що дівчина, Паллаві,
потрапила в ДТП разом зі своїм чоловіком.
І в неї залишилася маленька донька.
Будь ласка, врятуй доньку.
Ця дівчинка була точною копією своєї матері.
Вітаю, пане Кунваре.
Бог ще й почуття гумору втратив.
Він вважає, що непогано пожартував з тобою.
Вона закохується в цього чоловіка.
Пане Кунваре, будь ласка, не бійтеся сказати, що любите мене.
Батько розповів мені дивний сценарій «Lamhe».
Я сказав: «Тату, не роби цього, таке не матиме успіху в нас».
Пуджо, чекай.
Адітья сказав мені: «Це небезпечний фільм.
Чому б тобі не змінити кінцівку?»
Я сказав: «Усе це виключно заради такої кінцівки».
Я кохаю тебе.
Я кохаю тебе, Пуджо.
Я вірю, що для кохання вік не завада.
Як на мене, не існує перешкод для кохання.
Так.
Тому, коли я знімав той фільм, його було завершено та випущено в прокат.
Аудиторія сприйняла десь 5 км того фільму.
Їм сподобався він.
Вони насолоджувалися кожною миттю фільму.
Але останні 150 метрів їм не зайшли.
Я обожнюю «Lamhe». Він входить до моєї п'ятірки найкращих.
КАРАН ДЖОХАР РЕЖИСЕР І ПРОДЮСЕР
Але фільм зазнав невдачі. Ніхто не ходив на «Lamhe».
-Пан Кунвар тут? -Так.
Колись я розмовляла з Аді, і він сказав мені,
що він вважає, що в «Lamhe» була сцена,
коли ви бачили ще зовсім молоду доньку…
Я просто вийду за нього заміж. Куди він тоді подінеться?
Щоразу він приходить…
…і це цілком зносило вам дах,
і ви вже не могли уявити її собі дорослою закоханою жінкою.
Він сказав, якби не було тієї сцени, то фільм міг би спрацювати.
«LAMHE» ЯША ЧОПРИ
Мій батько дуже важко переживав невдачі,
і це впливало на всіх нас.
Для кінородини, ваш фільм — це ваша особистість.
Справа не так у грошах, розумієте,
як в особистості.
Ви наче почуваєтеся голим.
Ви відчуваєте: «Гаразд, я вийду на вулицю,
та люди зненавиділи фільм, вони закидають мене камінням».
Коли ви бачите невдачу так зблизька і так послідовно,
то вам стає важче долучитися до цього бізнесу,
який настільки непередбачуваний.
Найбільший урок, який я виніс з цього фільму, полягав у розбитому серці,
коли ви так багато себе вклали в нього, а фільм усе одно зазнав невдачі.
І то був найперший фільм, у який я вклав так багато себе,
і тут ви усвідомлюєте, що ви цілковито раб аудиторії.
Їм, насправді, байдуже до вашого задоволення від зйомок,
від пристрасті, яку ви вклали, дисципліни,
усієї тієї вкладеної важкої праці.
Це неважливо.
Що на екрані? Чи має це сенс для них?
Вони судитимуть вас за цим.
Тому, гадаю, це певним чином сформувало мене,
тоді я вирішив,
що я не даватиму успіху занадто вражати себе,
щоб і невдачі не вражали мене занадто.
І думаю, що тоді я не усвідомлював цього,
але коли я озираюся назад, то думаю, що це було на підсвідомому рівні.
Після «Lamhe» ви спробували зняти інший дуже незвичний фільм.
ДЖУХІ ЧАВЛА АКТОРКА
Пан Яш запросив мене грати у моєму найпершому фільмі — «Darr».
«ЯШ РАДЖ ФІЛМС» ПРЕДСТАВЛЯЄ ФІЛЬМ «DARR»
У ФІЛЬМІ ЗНІМАЛИСЯ: САННІ ДЕОЛ
Пригадую, прийшла додому і думала:
«Будь-якого дня пан Яш може подзвонити мені і сказати:
"Вибач, то була помилка.
Ми беремо не тебе, а іншу людину"».
Я ніяк не могла повірити, що зможу зніматися у фільмі Яша Чопри.
Ти образ мрій моїх
Я не могла ось так просто з'явитися там після Шрідеві.
І як мені зрівнятися з її грою?
І не лише дім це
І пан Яш все ще шукав героя для свого фільму.
Гадаю, він прослухав пару акторів.
А тоді я зустрівся з цим актором — Шагрух Ханом.
Привіт. Я — Абіманю Рай, звіть мене Абі.
А це Пітер, звіть його ідіотом.
-Олені та леви вже тут. -Леви?
Так. Там повсюди статуї, роги, картини.
Я не маю звичного для кінозірки вигляду,
не маю звичної для кінозірки ходи,
не маю звичного для кінозірки підґрунтя,
не маю звичної для кінозірки подачі діалогу,
я не грав банальних ролей, щоб стати кінозіркою.
Тому за всім цим має бути щось,
і я хотів би вірити, що це багато важкої праці та відданості роботі.
Я якраз сидів та дивився «Lamhe», коли прийшов мій менеджер.
Він сказав: «Мені щойно подзвонили з офісу,
і пан Яш Чопра хотів би зустрітися».
ШАГРУХ ХАН АКТОР
У мене було своє уявлення, як мав би виглядати пан Яш Чопра.
Тому я припускав,
що він буде дуже високий, з довгим волоссям, такий собі напівгіппі,
дуже крутий та знавець кохання.
Тому я був трохи приголомшений.
То був простий, дуже відвертий чоловік,
геть не схожий на те, що я собі уявляв.
Він сказав мені: «Гадаю, ви чудовий актор.
А це роль для поганця».
І він був дуже щирий:
«Я хотів когось іншого, але вони не захотіли грати.
Я дійсно вважаю, що це добіса гарна роль, ви маєте зіграти її».
А я такий: «Я зіграю її.
Не хочу грати гарних хлопців. Хочу бути поганцем».
І, знаєте, я щойно подивився «Мис Страху» з Робертом де Ніро.
То був агресивний фільм.
КІРАН
Уся романтика та решта були присутні, але це дуже злий фільм.
За нинішніх умов,
гадаю, мене б кинули за грати, якби я зіграв щось таке.
-Шагрух робитиме по 100 репетицій. -Так.
І різні типи гри,
різні типи сцен, які він хотів би зіграти.
Зніматимемо, доки він або режисер не будуть задоволені.
-Він не здасться. -Це так.
Я працював з Амітабом Баччаном у п'яти чи шести фільмах.
Він має таку ж відданість.
Щиро кажучи, за часів «Darr»
пан Яш Чопра був найкращим режисером країни.
Усі про мене дуже добре дбали.
Але мені все одно було нелегко
робити такий великий крок.
Тому там була людина, з якою я заприятелював,
з якою міг побазікати — Аді.
«ЯШ РАДЖ ФІЛМС» «DARR»
Насправді, я не знав, що Аді — його син,
коли я вперше зустрів пана Яша Чопру,
там був джентльмен, молодик, що стояв поруч із ним.
Я подумав: «Може, це його головний помічник режисера», —
або, як ми звемо їх, ПР.
І тому я описав йому, якого персонажа хотів зіграти.
Цим персонажем був молодик, мій одноліток, який заїкався,
а тоді ми провели невелике дослідження, поглянули документалку BBC абощо,
там розповідали, що людський розум стає сприйнятливий до певного звуку.
І це щось схоже на різкий удар струмом.
Тому ви не можете вимовити слово.
І я запропонував пану Яшу:
«Я хотів би використати цей аспект для створеного вами персонажу».
А тоді Аді запропонував:
«Оскільки персонаж реагує на певний звук,
хай це буде пов'язано з жінкою, яку він кохає, хай це буде її ім'я».
Тому я заїкався лише на слові «Кіран».
Як там звали твою дівчину?
Кіран.
То було лише через це єдине слово, бо він так сильно кохав її.
Ви досі можете почути це, я заїкаюсь.
Раніше я багато заїкався.
Навіть його помічник режисера заїкався,
і, помітивши це, у нього виникла ідея: «Буде весело попрацювати з ними».
Пан Яш мав таке гучне ім'я, що актори часто боялися його.
МАХЕН ВАКІЛ ЕКСВИКОНАВЧИЙ ДИРЕКТОР «ЯШ РАДЖ ФІЛМС»
І їм важко було сказати йому:
«Ні, я хотів би зробити інакше».
А от Аді вони могли сказати.
Авжеж, коли ви пропрацювали 40 чи 50 років, як пан Яш,
ви навряд чи захочете сидіти
і теревенити про екзистенційне підґрунтя персонажа.
«Та ну, не треба».
Але був той молодик, який міг сісти
та вислухати моє бачення втілення ролі.
І він міг бути частиною цього,
усієї цієї псевдоінтелектуальної розмови щодо персоніфікації ролі та…
Вона не любить мене.
І я мав дійсно фантастично тупі ідеї.
Пригадую, якось прийшов до Аді й сказав:
«Можна я зроблю той дзвінок догори дриґом?»
«Так, але тато не дозволить цього».
Суніле.
Кіран.
Тому ми були як фільтри.
Іноді він міг прийти й сказати мені:
«Гадаю, тато не робитиме крупних планів цього.
Але ви зіграли дуже добре».
«То ви кажете, якщо я зроблю це, він виріже мене».
Ми були як фільтри, які допомагали один одному з паном Яшем.
Легше, Суніле.
Іноді Аді хлопав у хлопавку і такий:
«Другий дубль був значно кращий. Зроби це».
Тому ми працювали поруч із ним.
Розумієте, наче робили свій власний фільм.
Ось де Аді справив враження на Шагрух Хана.
Коли Шагрух Хан побачив його за роботою,
коли він обговорював сцени,
виявляв багато інтересу та решту.
Тому вже тоді він сказав йому: «Аді, колись ми працюватимемо разом».
«Пане Яше, будь ласка, дайте Аді шанс».
«Darr» вийшов дуже успішним. Люди обожнювали його.
І були навіть люди, які вирізали ножем на своїх грудях
імена дівчат, яких вони кохали. Це стало доволі поширеним явищем.
І повсюди казали мені: «Я кохаю тебе, Кіран».
Це стало чимось.
Отже, Аді зробив трейлер для «Darr», ясно?
У ті часи ніхто не робив трейлери для фільмів.
Але я пригадую той трейлер, то був неймовірний прорив.
Ніхто не робив такого.
І все було зроблене під ту дуже драматичну музику.
І відбувалася вся та драма.
І я сказала: «Я ніколи раніше такого не бачила».
Гадаю, саме завдяки «Darr» він знайшов власний стиль.
І той трейлер…
Не знаю, чи варто казати це.
Але мій чоловік, який не дуже схильний до дипломатії,
після того фільму сказав Аді:
«Аді, трейлер був кращий за фільм».
Було очевидно, що тепер також відбудеться й певна зміна поколінь.
«DARR: ЖОРСТОКА ІСТОРІЯ КОХАННЯ»
Тато ніколи не був бізнесменом.
Він завжди був спочатку режисером, а тоді продюсером.
У тата було дуже просте бачення.
Він хотів знімати фільми, як йому подобається.
Доки він знімав фільми
на гроші когось іншого,
він радо ділився прибутками та заробляв менше, якщо треба було.
Так чинять дуже обережні люди.
І він дуже обережний, бо він досяг усього самотужки,
він заробив свої гроші важкою працею.
У цьому полягала головна різниця —
я ніколи не думав, чи вистачить грошей або: «Що робити, якщо це не спрацює?»
Я не замислювався над цим,
бо я був багатою дитиною,
яка відчувала, що нам усе під силу.
Пригадую, як батько сказав мені: «Ти готовий бути режисером».
Я сказав: «Тату, я стану режисером,
щойно ти вкладеш 100% необхідних грошей у фільм».
Він сказав: «Чому? Яка тобі різниця?
Нащо ти взагалі кажеш це мені?»
Я сказав: «Ні, я просто не хочу, щоб хтось інший володів тим, що я створю».
І це так дивно, але одне таке рішення дійсно змінило нас.
Бо просто уявіть поділ 50% прибутків від «DDLJ»,
не думаю, що так ми були б там, де зараз.
НАЙДОВШИЙ ПОКАЗ ФІЛЬМУ В ІСТОРІЇ ІНДІЙСЬКОГО КІНЕМАТОГРАФА
ПЕРША ЧЕРНЕТКА «DILWALE DULHANIYA LE JAYENGE»
Ми з паном Яшем були в консульстві США.
Тоді вони ще не почали зйомки «Dilwale Dulhania».
Отже, він відводить мене вбік і каже:
«Сурадже, будь ласка, поясни це Аді. Він послухає тебе.
Він написав сценарій.
Він цілими днями безупинно перечитує його».
Пан Яш скаржився мені: «Ми теж зняли багато фільмів,
але не можна ж так. Що це за одержимість?»
«ЯШ РАДЖ ФІЛМС» «DILWALE DULHANIYA LE JAYENGE»
Я досі пам'ятаю, як Аді вперше читав нам сценарій для «Dilwale».
Пригадую, він читав його десь три-чотири години.
А тоді настала пауза і тиша.
АНУПАМ КХЕР АКТОР
І пан Яш поглянув на мене з виразом, типу:
«Що відбувається?»
Щиро кажучи, я була геть не схожа на Сімран.
Вона була надто покірна, солодка, мила.
СІМРАН ПОЧИНАЄ ЦИТУВАТИ ЗАПИСИ ЗІ СВОГО ЩОДЕННИКА
ПРО СВОЇ РОЗДУМИ ЩОДО ЧОЛОВІКА ЇЇ МРІЇ
Я була геть не схожа на неї.
Він отримав прохолодні відгуки від решти сценаристів.
РІТІК РОШАН АКТОР
Він мав переглянути той сценарій, запитуючи себе, чи мав рацію.
Але тут був Аді, який робив те, що йому заманеться,
і не виказував жодного страху.
Тому навіть коли він отримав такі відгуки,
він сказав: «Я маю зняти це, я вірю в це».
А я розлютився,
сказав: «Ти гадки не маєш, що він хоче зробити. Я не згоден».
Звісно, я не був настільки різким.
Бо то були великі цабе нашої індустрії.
Я лише тихо сказав:
«Ті хлопці мають навчитися чомусь».
Ми всі сиділи там, і він сказав нам,
що хоче завтра зустрітися з Шагрухом.
Він сказав: «А якщо Шагрух не погодиться?»
МАНІШ МАЛЬХОТРА КОСТЮМЕР І МОДЕЛЬЄР
Я сказав Аді: «Знаєте, я чомусь вважаю, що ви дурите мене.
Ви покликали мене зніматися у фільмі "Darr".
І там я б'юся, бігаю, стріляю і все таке».
Я завжди думав: «Це мій шлях».
Що я буду героєм бойовиків.
І якось дуже тихо, не встиг я усвідомити це,
він перетворив мене на коханця.
Лицем до лиця були ми Поруч одне з одним
Любуватися мені тобою Чи покохати?
Отже, я працював з Шагрухом в «Darr»
і зрозумів, що Шагрух насправді
дуже м'який та дуже милий хлопець.
Але він вдає, що він увесь такий мачо, герой бойовиків і таке інше.
Але він геть не такий.
Я шукав дуже непередбачуваного, романтичного героя.
І я відчував, що Шагрух, хлопець з «Darr» і «Baazigar»,
який може скинути дівчину з балкона, що він трохи нервовий.
Що ти робиш?
Тому, коли я писав сценарій «Dilwale», у мене перед очима був він.
Аді прийшов з помічником режисера, Караном Джохаром,
та прочитав мені сценарій «Dilwale».
Я був шокований. Не знав, що сказати.
Знаєте, доки ми працювали, ми обговорили багато фільмів та ідей,
я сказав йому, що це ідея для бойовика і йому сподобається.
Він думав, що саме з цим я прийду.
Коли ми говорили, то лише про бойовики.
Ми говорили, типу,
ось скоро вийде кривавий бойовик
з бійками і рештою.
І вони читали мені той дуже милий, манірний сценарій фільму
про хлопця, який кохає. А він же навіть не тікає з дівчиною.
Він лише каже: «Ні, якщо твої батьки проти,
посидьмо просто вдома, попросимо їх.
Я до смерті тебе люблю, але не можу…»
Я сказав: «Що це? Що це за фільм такий?»
Я не міг збагнути, що з ними сталося за останні пів року.
Тому я просто дивився на них.
Я сказав: «Дуже мило. Дуже добре».
Мені подобається працювати весь день,
хоч я втомлений, тіло болить і болить так…
Гадаю, Аді мав піти й сказати пану Яшу, що мені не подобається той фільм.
Я сказав: «Справа не в тому, сподобалося мені чи ні. Просто це не те, чого я хочу».
А він сказав: «Ні, повір мені».
Він завжди казав:
«Твої очі мають дещо, що не можна марнувати лише на бойовики».
Типовий Шагрух, що не вміє відмовити.
Тому, гадаю, десь місяць або два
я продовжував ходити щотижня, кожні два або три дні,
на різні його кіномайданчики.
Він завжди був добрий зі мною. Але не погоджувався.
Я особисто дуже сором'язливий. Я не дуже вправний у романтиці.
І я часто також не вірю у такого роду романтику.
Я не думав, що можу співати романтичних пісень.
Тому я гадки не мав, чому я маю бути романтичним героєм.
-Перепрошую. -Лише хвильку.
Мені вже майже уривався терпець.
Він не знає, як сказати «ні».
Тому я мав виявити ініціативу.
Я дуже добре пам'ятаю той випадок,
він стався на зйомках фільму «Trimurti».
Коли він вийшов, там зібралося багато людей,
що фотографували.
І там була дуже стара, тендітна пані.
Їй було десь 80 років, як на мене.
Вона сказала:
«Синку, ти так гарно граєш, мені так подобається це.
Але ти помираєш у кожному фільмі, або тебе там вбивають.
Мені це не подобається».
За 15 хвилин ми відійшли від решти.
І я сказав йому: «Розумієш, я відчуваю, що ти вагаєшся.
І ти не здатен сказати мені "ні".
Ти можеш відмовити мені,
ти жодним чином не образиш мене цим.
Але я б радив тобі не закривати свої двері
назавжди перед історіями кохання.
Бо в цій країні
суперзіркою може бути лише та людина,
яка зможе бути сином кожній матері,
братом кожній сестрі, фантазією кожної студентки.
І те, що ти щойно почув від тієї жінки,
означало, що вона віддає тобі багато любові.
Але на екрані вона бачить геть іншу людину і не отримує любові навзаєм».
Гадаю, це десь зачепилося всередині його голови
і лишилося там.
І за наступної нашої зустрічі він сказав: «Так, зробімо це».
Я закінчив школу, і в мене були стосунки,
а тоді ми, типу, розійшлися.
УДАЙ ЧОПРА АКТОР І ПРОДЮСЕР
І вона поїхала навчатися до Бостона.
Я побивався за нею.
Тому я подумав: «Може, я вчитимуся далі.
Я поїду до Бостона.
Агов, я в тій же школі. Який збіг», — абощо.
І саме тоді мені подзвонили рано вранці.
Перший дзвінок, який я зробив для своєї команди, був до мого брата.
Я ненавидів, коли тато будив мене вранці,
він подзвонив і сказав: «Це твій батько.
Удаю, я хочу тобі сказати,
що Аді знімає свій перший фільм, «Dilwale Dulhania Le Jayenge»,
він просив лише двох людей, з якими він хоче працювати зараз.
Перший — Каран Джохар, другий — ти».
І, щиро кажучи, я був поганим помічником, бо не знав, що коїться на майданчику.
Тобто мені тоді було десь 17–18 років.
Я хотів гуляти з дівчатами.
Я не хотів іти та працювати з ранку до вечора.
Тому коли я вперше почув це, то сказав: «Нащо я йому?»
Розумієте, типу…
Я чомусь хотів, щоб поруч були рідні мені люди.
Удай був дуже крутий і добре знав західну культуру.
А я вовтузився з фільмом, у якому
намагався поєднати світи Сходу і Заходу.
Це проста допомога, типу:
«Я хочу куртку Harley-Davidson».
Удай знав би, що я хочу, і я не мав би зайвої мороки.
Аді подзвонив і сказав:
«Удаю, я хочу, щоб Шагрух мав той крутий,
типу як в "Бріоліні", вигляд, у тій шкіряній куртці».
Тому я сказав: «Так».
Тоді мій друг сказав: «Є крамниця Harley-Davidson.
Можемо купити куртку там». Тому я сказав: «Гаразд, круто».
Гадаю, я навіть вдягнув ту куртку
та привіз її до Індії власне на собі.
Бо вона була така величезна, що не влізала до моєї валізи.
Тому я такий: «Я просто вдягну її дорогою до Індії,
а тоді віддам Шагруху».
Він поставив умову батьку.
«Не хочу бачити жодної старої людини на моєму кіномайданчику».
Я був єдиним винятком.
Розумієте, на тому етапі
кіновиробництво все ще переходило від дуже старого
типу індійського кіно до новішої системи, яку ми маємо зараз.
Тоді на сцені було небагато молоді.
Раніше, у батькові часи, сценарії писалися на мові урду.
І в дитинстві ми дійсно вчили мову урду.
Тому, гадаю, Аді усвідомлював:
«Якщо я дійсно хочу зняти молодіжний фільм,
що лине від мого серця, то на майданчику має бути молодь».
Ненавиджу фоткатися. Я ні для кого не фоткатимусь, чуваче.
Ясно?
Лише сама ідея, що я йому потрібен як його помічник, була
чудовою. Я почувався частиною чогось, відчував, типу: «Гаразд, зробімо це.
Типу, забудь ту дівчину».
Хай там як, вона вже зустрічалася з іншим.
-Записуєте? -Так.
Гаразд, пані та панове,
вітаємо на каналі «Dilwale Dulhania Le Jayenge».
Це Шагрух Хан,
навколо нього натовп. Він наша зірка.
Наш гламур.
-І Ґовінд, Максуд. -Це спецефект.
Зроби їхню панораму, коли я говорю.
Але я не хочу.
Хай там як, тут є бійці.
У мене про «Dilwale» більше спогадів,
ніж про мій власний найперший фільм.
-Зробіть щось. -Привіт!
Ти будеш режисером.
Виглядаєш як Радж Капур з «Barsaat».
Ми з Караном подружилися в 93-му році.
Він був таким дійсно стильним хлопцем з південного Бомбея.
Дуже англомовним.
По суті, ви б ніколи не подумали, що він може знятися в індійському фільмі.
Аді, ми плануємо представити тебе як лиходія з фільму Карана.
Представляємо вам нового лиходія — пан Адітья Чопра.
Батько не хотів кінокар'єри для нього,
тому його відправили до Парижа на дизайнерські курси.
-Що це? -Запрошення на вечірку.
«"Єврозалізниця" ввічливо запрошує вас на бенкет і танці до Парижа».
До Парижа? Овва!
Доки я обговорював ідею цієї історії,
він виявляв велику цікавість до цього,
іноді давав мені дуже гарні поради.
Дядьку, можна мені пива?
Вибач, уже зачиняємося. Приходь завтра.
Я подумав: «Він дійсно талановитий».
І, пригадую, сказав йому: «Каране, ти маєш грати у фільмах.
Ти обираєш хибну професію».
Власне, він переконав мене не їхати.
Він сказав: «Ти — режисер, чому ти тікаєш від цього?
І чому б тобі не допомогти мені з моїм "Dilwale Dulhania Le Jayenge"?»
Удай був кращий за мене.
З мене було мало користі.
Знято.
Я був просто дуже сильною творчою потугою для Аді,
я дуже допомагав йому зі змістом.
Але щодо логістики, методики, біганини по майданчику —
я був геть некорисний.
Вмикайте світло!
-Каране! -Готуйтеся.
Аді був чудовим помічником, хоча й був режисером того фільму.
Як почуваєшся, Аді?
Він просто дивився на нас, бурчав через наші дурощі
та ходив і робив усе по-своєму.
Величний режисере, єдиний і…
На майданчику він робив усе:
від тримання парасольки наді мною
до причісування мого волосся.
Уявіть дівчину в білій сукні, що біжить крізь це поле.
Це буде неймовірно.
Для мене то був наче одночасний показ іншого фільму.
Знято!
Коли я дивилася той кадр, де я лежала в полі,
я подумала: «О боже». Бриз мав би дути в той бік,
а він подув у геть іншому напрямку.
І було так спекотно.
Важко було повірити, що це Швейцарія.
Це занадто.
Те, що пан Яш був на тому майданчику,
мало дуже велике значення.
Пригадуєте свою юність, коли дивитеся ці зйомки?
-Яку юність? Я досі юний. -150 років тому.
Ти хотів сказати дитинство.
Гаразд, вибачте.
-Я зарано почав жити. -Ясно.
Коли ти лише ходив до школи, я вже почав знімати фільми.
Ясно.
То коли ви тоді нарешті навчитеся знімати фільми?
-Гадаю, потрібен час. -Ясно.
Це дуже милі стосунки,
ви бачите батька й сина, вони обоє надзвичайно…
Як це сказати?
Вони більші за просто геніїв.
Пане Яше, що ви думаєте про фільм?
Який фільм?
«Dilwale Dulhania Le Jayenge».
Це буде чудовий фільм.
-Невже? -Так.
Гадаю, вони обоє поважали геній один одного.
Але існує така річ, як конфлікт між батьком і сином,
якщо можна так сказати…
Для другого дубля ми будемо там…
Як режисери на майданчику, вони дуже різні.
Пан Яш ніколи не перезнімав.
І саме через це найбільше сварилися пан Яш і Аді.
Він міг спитати: «Нащо ти перезнімаєш?»
А той відповідав: «На всякий пожежний випадок».
«Ти що, пожежник?
Пожежник?»
Це ж комбінована зйомка? З акторами?
Іноді я бачив, як дядько Яш свариться з Аді.
Пригадую, ми знімали фільм, і Аді вирішив,
що має вийти за межі стереотипу Яша Чопри
і дати Каджол шовкове сарі, а не шифон.
Бо він не хотів просто копіювати те, що робив Яш Чопра.
Увесь його одяг був сплавом індійського і сучасності:
від асиметричного верху з лехенгою
до кольору та відкритих плечей.
І я бачив, яким засмученим був Яш Чопра,
який був, типу: «Ця тканина не літатиме.
А якщо вона не літатиме, то й не виглядатиме гарно».
А я був, типу: «Дядько Яше, я так старався, але він не слухає мене».
Що ви можете сказати про нашого режисера-дебютанта?
Він гарний.
Він нагадує мені того хлопця, з яким я колись працював, Стівена…
-Якого Стівена? -Шагруху.
Люди звали його «Спілбергом».
У них дуже різні стилі зйомок.
У них дуже різні підходи до того, якою має бути сцена.
Аді більш багатослівний.
Хочете останній дубль? Нумо, ще раз.
Хочете зробити його з сумкою?
Де та сумка?
Аді завжди тримається сценарію.
«Ти проґавив це».
«Аді, то було неважливо. Можна…»
«Ні, зроби це, друже. Я не просто так це написав».
Але якщо сказати пану Яшу: «Я забув репліку».
«Мені її не бракує. Певно, дрібниця».
Найбільше вони відрізнялися в тому, що коли ви приходили на майданчик пана Яша,
він припиняв усе робити, підходив до вас і говорив з вами.
«Підходь, сідай», — якось так.
АБХІШЕК БАЧЧАН АКТОР
Я прийшов першого дня, зайшов і побачив Аді,
я очікував на: «Ласкаво просимо!» А він сказав: «Нащо ти прийшов?»
А я: «Гаразд. Вибач, я піду».
Він такий, що під час обіду
буде сидіти в кутку, жуючи вуса й дивлячись на акторів:
«Чому ви їсте, коли маєте працювати?»
Він невротик.
Так, він дуже сердитий на майданчику.
Ми кепкували з нього та дражнили його.
Тягнули за його неіснуюче волосся.
Він зазвичай немовби й не помічає камеру.
Але камера його дуже дратує.
Можна помітити, що він нервує,
бо торкається очей.
І він може будь-якої миті побити мене.
Але, гадаю, краще зачекати.
Ще є час. Так, він посміхнувся.
Він посміхнувся.
Коли ви дивитеся на нього, це вселяє впевненість.
Аді вміє дуже добре пояснити сцену.
Він зображує її. Сучасні режисери не роблять цього.
Бо настільки він занурюється в те, що робить.
І його режисерські зауваження чудові.
Він знає, як достукатися до вас.
І мені подобаються коментарі. Акторці потрібна впевненість.
«Dilwale» зняли майже на 90% за сценарієм.
Що яскраво свідчить про нового режисера,
про когось, хто все настільки чітко бачить.
На його майданчику не було сум'яття:
«Що ми робимо, як нам це зняти?»
У «Dilwale Dulhania» вкладено багато душі. Відчувалося, що це перша робота митця.
Там є якась первісна енергія, більше відчуття правдоподібності.
І маю зізнатися, та остання сцена з бійкою
у фільмі була нав'язана мною.
Анупам Кхер мав прийти на зйомки. Він застряг в автокорку.
Я пішов до пана Яша і до Аді і сказав:
«Будь ласка, можна мені одну сцену з бійкою?»
«Ні. Немає потреби в цьому».
«Будь ласка, зніміть. Потім виріжемо».
Вони з паном Яші погодилися.
Він так любив мене, що сказав: «Маєш годину».
За годину він сказав: «Це все. Задоволений?
Добре. Тепер зніматимемо фільм, як раніше».
Минули роки, а я досі серджуся на Аді,
що він так і не зняв бойовика зі мною.
Він зробив з мене героя-коханця.
Я подзвоню йому після інтерв'ю і спитаю: «Де мій фільм?»
Це Лондон.
Найбільше місто в світі.
Я жив тут 22 роки.
Щоранку я виходив…
Пригадую, то був кінотеатр «Нілам Сінема», сектор 17, Чандігарх.
Була неділя. Повний аншлаг.
АЮШМАНН ХУРРАНА АКТОР
Мене затягнуло в той фільм.
Я хотів бути в ньому, бути одним з персонажів того фільму.
Коли чуєш крик зозулі Пролітають спогади, мов кулі
Тобто, я навіть пояснити це не можу.
Настільки сильні в мене спогади про те відчуття.
РАНБІР КАПУР АКТОР
То було наче «Диснейленд».
Знаю, я ніколи не зустрічала
і не бачила його.
Але я певна, він існує.
То був один з тих відеопоказів, бо до мене прийшли мої родичі.
НАМРАТА РАО МОНТАЖЕРКА
І я була, типу: «Мені дійсно потрібна пауза після фільму», —
мені тоді було десь 15 років.
Я був ще дитиною тоді, і дуже вразливою.
І, хай йому грець, я був уражений.
РАНВІР СИНГХ АКТОР
Той, що із мрій моїх з'явився
Дражнить мене присутністю своєю
Пригадую, я дивився той фільм у кінотеатрі разів 20.
Він вплинув на стиль мого одягу.
Вплинув на те, як я говорив з дівчатами.
Вплинув на мої стосунки з батьками.
На все.
І я була, типу: «Хто цей хлопець?»
Радж був усім.
Радж міг робити будь-що.
Бо, як на мене, Адітья Чопра дав нам персонажа,
який надихав.
Він був чарівним бешкетником, це розбурхувало вас.
Типу: «Я хочу бути таким же».
Ми вже зустрічалися?
На вечірці Роббі, так?
Я не ходжу на вечірки.
Дуже добре.
Я теж. Геть не люблю їх.
Він дуже типовий поганий хлопець,
що впадає за дуже типовою гарною дівчиною.
І кожен з них розкриває щось в іншому.
Годі, серце скажене моє
Дай мені з'ясувати спочатку
Хлопці хотіли бути такими, як він, дівчата хотіли такого хлопця.
І навіть зараз той факт, що вона хотіла поїхати з друзями в мандрівку…
БХУМІ ПЕДНЕКАР АКТОРКА
…навіть зараз це дуже по-сучасному.
Дай торкнутися її та побачити
Кожна дівчина мріє про таку канонічну подорож з друзями,
де вона зустрічає свого Раджа.
Так.
Так, тобто то був визначний для нашого покоління фільм.
Дідько, як класно.
Навіть не описати словами, досі маю те відчуття.
У кожній історії кохання, яку я бачив до того в Індії,
кохання завжди було бунтівним.
Бунт проти батьків.
Молоді хочуть кохати, і вони бунтують та тікають.
Лише тоді…
Лише так вони могли бути разом.
Як ти смієш кохати Сімран?
Як ти можеш бути гідний її,
коли ти саме втілення негідності?
Ні!
Ні, батьку!
І це завжди турбувало мене, мене дуже ревно виховували,
я сказав: «Чекайте, що це означає?
Що ви ніколи не побачите ваших батьків? Не розмовлятимете з ними?»
Якщо ти кохаєш її та хочеш одружитися,
ти маєш втекти з нею, розумієш?
Якби я кохав дівчину і не подобався її батьку,
то я б переконав його,
але не забирав би її від нього,
бо це зашкодило б усім.
Це зашкодило б йому, її матері, їй.
Якщо всім погано, як мені бути щасливим?
Як на мене, «Dilwale Dulhania» став поворотною миттю в індійському кіно
щодо того, як герой поводиться з героїнею.
Забери мене звідси, Радже.
Ти не знаєш мого батька, Радже.
Ми маємо тікати.
Я прийшов зробити тебе своєю нареченою.
Я заберу тебе лиш тоді,
коли твій батько віддасть тебе за мене.
Там є одна сцена, де Шагрух каже Каджол: «Я не хочу тікати,
бо наші батьки — це все».
Ти кохаєш мене?
Тому та ідея, що цей герой
залишить найбільш важливе рішення в своєму житті
на Чодрі Балдева Сингха, типу:
«Лише якщо він погодиться віддати свою доньку,
я прийму це», — це було геть чужим.
Гадаю, саме це вразило людей по всьому світу.
Зненацька фільм охопив
не лише молодь, але й усі їхні родини.
Це дало початок новій ері.
Годі!
Ви плакали, коли дивилися той фільм?
Я завжди плачу. Так.
Відпусти, батьку.
Відпусти. Будь ласка…
Коли його відлупцювали, я плакав.
І коли він зробив цей жест з потягу,
а Каджол така: «Відпусти, батьку».
Тоді він просто відпускає.
Будь ласка.
Іди, Сімран…
«Іди, Сімран, живи своїм життям».
О боже, я подумав: «Ось воно».
Іди, Сімран, живи своїм життям.
У мені вирували емоції.
Я повторю цю фразу знову з паном Пурі.
«Іди, Сімран, живи своїм життям».
То було надзвичайно…
Як це називають у Голлівуді,
фільм на чотири квадранти, де є чоловіки, жінки, старі, молоді,
міські, сільські — усі.
Той фільм просякнуто старими цінностями,
але все так чудово загорнуто в нову обгортку.
Старше покоління,
коли вони побачили той фільм,
їм було легко казати всім:
«Дивіться, ось яка насправді Індія».
А проте це все одно була історія кохання, орієнтована на молодь.
У історіях кохання є Ромео і Джульєтта,
які повстають проти системи, родин, як «Вестсайдська історія».
І ми також усе це зробили.
«DDLJ» дійсно звертається до тривог кожного
і водночас каже індійцям за кордоном, що не все втрачено.
Я така схвильована. Гадаю, більшість звичайних людей
не усвідомлюють, як сильно я люблю Боллівуд.
ЛІЛІ СІНҐ ЕСТРАДНА АРТИСТКА І АКТОРКА
Боллівудське кіно в моїй ДНК.
Пригадую, коли вперше побачила «DDLJ»
в одному кінотеатрі, що показував індійські фільми
в моєму рідному місті, Торонто.
Він був такий несхожий на те, що я вже бачила.
Гадаю, у фільмах, які я дивилася до нього,
усе було аж надто, якщо можна так сказати, індійським.
Усе в Індії, лише в індійських родинах.
Думаю, саме в «DDLJ» я вперше побачила
поєднання культур Заходу та Індії.
Ви бачили двох людей, що хотіли бути разом.
Вони боролися за те, у що вірили.
Індійці, а також з мого особистого досвіду, індійці за кордоном —
це історія їхнього життя.
Більшість свого життя я стикалася з тим,
що хотіла щось зробити, але мені постійно це чомусь забороняли.
Я дуже добре усвідомлюю, що справді шукаю схвалення батьків.
І саме тому кінцівка «DDLJ» так багато важить для мене.
Бо спочатку було як:
«Ви не згодні, ми тікаємо».
А тоді: «Ні. Ми боротимемося за ваше схвалення,
бо це так глибоко вкорінено в нас».
Щиро кажучи, це була історія всього мого життя.
Я буду Сімран, що бореться за це.
Ми знали, що він дуже талановитий.
Але тоді той фільм став хітом,
а тоді — суперхітом, а тоді — мегахітом.
Став вершиною нашого життя.
ПАМЕЛА ЧОПРА ДРУЖИНА ЯША ЧОПРИ
Саме той фільм
зробив Шагруха Хана мегасуперзіркою.
ПРЕМІЯ FILMFARE AWARDS
Хною руки твої розмальовані Паланкін весільний оздоблено
Коли б я не мав стрес чи проблеми,
я приходжу сюди подивитися «DDLJ».
Це певного роду традиція в Мумбаї.
Мені зараз 25 років. Я ще навіть не народилася, коли зняли цей фільм.
Він вийшов у 95-му році.
Батько торгував квитками на чорному ринку.
Я крав з буфету квитки свого батька.
Я дивилася його в Калькутті, у кінотеатрі «Прія», у 1995 році.
І сьогодні це її перший родинний перегляд фільму.
«DILWALE DULHANIYA LE JAENGE» ЯША ЧОПРИ
Ваш фільм зібрав повні зали в цьому кінотеатрі.
Ви раді?
А хіба по обличчю не видно? Ми почуваємося як на вершині світу.
300 ТИЖНІВ БЕЗПЕРЕРВНОГО ПЕРЕГЛЯДУ
Такого натовпу навіть у перший день не було.
Там були дві жінки-парсі. Вони приходили щодня.
Я вже більше 100 разів дивився.
Цей мій 75-й перегляд.
Вони бачили його 400 разів.
А що відбувається зараз? Чому люди так радіють?
Грає пісня «Щойно побачила тебе, знала, що ти мій».
Хною руки твої розмальовані
Класичні індійські фільми, типу «DDLJ»…
«Сеньорито, у великих країнах…» Вони показали мені.
Ви знаєте, про що я.
Тут провели велику подію на 500 тижнів перегляду.
Одного чудового ранку ми з моїм менеджером вирішили:
«Повісимо об'яву, що це останній тиждень».
Упродовж тижня, без перебільшень,
я отримав 200–300 дзвінків.
«Та хто ти такий, щоб прибирати цей фільм?»
І тоді ми продовжили його показ.
Ховає дівчат у нашому домі Через скромність
1 000 ТИЖНІВ БЕЗПЕРЕРВНОГО ПЕРЕГЛЯДУ
Селище наше переповнено…
Пригадую, на 20-ту річницю
люди приходили туди
наче на прем'єру.
Завдяки «DDLJ»,
1 000 тижням перегляду, ми з Каджол уже стільки років тут,
завдяки вашій любові до нас. Дуже вам дякуємо.
Його ще років 25 дивитимуться.
41-ШЕ ЩОРІЧНЕ ВРУЧЕННЯ ПРЕМІЇ FILMFARE AWARDS
Мені було 23, коли почалися зйомки «DDLJ»…
«DDLJ» — ПРЕМ'ЄРА
…мені було 24, коли він вийшов.
Нагорода за кращу лірику…
Номінація на Filmfare Awards була величезною подією для мене.
Тому коли настав час «DDLJ»,
я був доволі оптимістичний щодо розвитку подій, і я переміг.
Нагороду за кращу жіночу роль отримує
Каджол!
Шагрух Хан за «Dilwale Dulhania Le Jayenge».
Кращим режисером стає людина, якою ми так пишаємося.
Пане Адітьє Чопро, будь ласка.
То була велика ніч.
Того разу «DDLJ» виграв десять нагород, що було найвищим показником тоді.
Я хочу подякувати батькам за те, що виростили мене таким.
Я не знаю, чи настане колись ще ця мить.
Але то було востаннє.
І я сказав собі: «Годі з мене.
Не хочу, щоб від цього залежала моя самооцінка.
Бо зрештою,
це рішення приймали лише десятеро людей».
І це також випливало з почуття того, що:
«Я не заради цього працюю.
Не хочу ставати заручником такого:
"Агов, скільки нагород я маю?
Чи виграю наступного року? Як мені перемогти?"
Я просто хочу знімати якомога кращі фільми
і хочу бути якнайдалі від решти другорядних речей».
«DDLJ» змінив наші життя.
До нього ми ще не бачили такого рівня прибутків.
І раптом ми такі:
«Гадаю, наш стиль життя зміниться».
Адітья — один з небагатьох синів,
які в дечому перевершили спадок свого батька.
Він вивів наш спадок на новий рівень.
Це доволі рідкісне досягнення.
І він досяг цього на своїх умовах.
Він, по суті, сформував образ нашої індустрії.
Коли ми були дітьми, він міг сказати:
«Коли Акіра Куросава знімає фільм, він замикає себе в одному місці
і не виходить до кінця зйомок фільму.
Уяви, якби ми мали таке місце».
І Яш запитав Аді: «Аді, я хочу подарувати тобі дещо.
Будь ласка, скажи мені, що хочеш».
Він сказав: «Тату, я хочу нашу власну студію».
Це дуже надихнуло Яша.
Він сказав: «Так. Ми зробимо це».
Переклад субтитрів: Віталій Данмер