ZKÁZA BOHŮ
CENA ZA NEVĚSTU
Slyšte příběh o Sigrid.
O tom, jak jsem ji spatřil poprvé.
Cizí meče si přišly pro naši zemi.
Pro zemi Völsungů.
Bylo nás málo.
A jich...
bylo moc.
Pak...
přišla ta žena.
Neznal jsem ji.
Ale na štítu měla völsunská znamení.
Stínala muže i koně.
Paži s mečem měla od krve až po rameno.
Toho dne jí neodolala žádná přilba ani brnění.
Ale jak jsem řekl... bylo jich moc.
Nepochyboval jsem, že smrt je blízko.
Hle, sestoupila valkýra.
Překrásná,
ale strašlivá.
Nastalo ticho.
Neboť válečníci věděli, že to stvoření rozhodne,
kdo bitvu přežije a kdo v ní zemře.
Vzaly si ostatní.
Nás ušetřily.
Nevíme, čí to byl plán.
Když nás opouštěly, valkýra se poklonila.
Mé Sigrid.
A já poznal lásku.
Proč na mě tví muži zírají?
Král nám pověděl o vašem osudovém setkání.
A jakou historku vám vyprávěl tentokrát?
Mluvil o valkýře a...
To by stačilo!
Jestli chcete příběh, povím vám svůj.
Došlo k bitvě.
Byli tam útočníci, meče se nestačily ohánět.
Uviděla jsem vašeho krále a dobře jsem si ho prohlédla.
Byla chladná noc.
Popili jsme pivo a ulehli do jedné postele.
Můj král je obdařený jako hřebec,
a tak jsem ho osedlala.
A poznala jsem lásku.
Jsi básník, Egile.
Jestli hledáš námět pro píseň, zapěj o jeho mocné chloubě.
Dost už! Vy všichni.
Egile, oškrábej ryby a uvař jídlo.
Ano, můj pane.
Sigrid, pojď se mnou.
Musím ti něco ukázat.
Kam jdeme?
Stěží jsem to před tebou utajil.
Chci, aby po naší svatbě přišla změna.
Už nechci čekat.
Jakmile bude dům hotový, vystrojíme svatební hostinu.
Chceš si mě ještě vzít, že ano?
Ano.
Líbí se mi, když se vracíš z moře.
Chutnáš slaně.
Tady? Vždyť umrzneme.
Mlčíš.
Něco tě trápí.
Vidíš ty hvězdy?
Tam.
To jsou Tjaziho oči.
Bdí nad zemí mého lidu.
Ty moji oblohu neznáš.
To nic.
Ke mně domů nikdo nejezdí.
Ale... vždycky jsem si myslela, že my tam pojedeme.
Aby se národy dočkaly míru.
Abych se vdala mezi svými.
Je tam krásně, Leife.
A... chtěla bych tě seznámit s rodinou.
Tak pojedu.
Vyrazíme hned ráno.
Povídá se, že odcházíš.
Nemáš pro přítelkyni vlídného slova?
Budu se vdávat.
Já čekala, že si vezme jinou a ty budeš jen konkubína.
Neporodilas mu dítě.
Nejspíš mu jde víc o mě než o dědice.
Nemyslím to zle. Máš štěstí.
Děti nás stahují z bojišť.
Ale klan bude mít jiný názor.
Šušká se, že vaše svatba rozzuří bohy.
Rozzuří...
Mysli na mě, Hervör.
Až mě uvidíš příště, budu tvoje královna.
Chtěls, aby tvůj rod pokračoval.
Já vím.
Možná ti ještě dá vnuka.
Nebo možná ne.
Ale my se vezmeme, otče.
A chci tvé požehnání.
Jestli odmítáš, nech si svůj meč.
Ten meč bych na tvém místě schoval, poutníku.
Copak ty to nevíš?
Tvůj druh my žereme.
Pohroz mu ještě jednou, a přijdeš o chrup.
Vstávej, Sóme! Sestra se vrátila!
Sigrid?
A jsme v Jötunheimu.
Má dcero.
Vrátila ses!
Ale nepřicházíš sama.
Jsme obři.
Potomci Suttunga.
S lidmi nehodujeme.
Přišel se Sigrid, otče.
Sigrid je z krve obrů.
Fjölverku, už je to tak dávno.
Připomeň mi, jak se jmenuje otcova říše?
Jmenuje se...
Otevřená ruka.
Díky, Větvičko.
Je náš kraj věrný svému jménu? Nebo má rodina nabídne sevřenou pěst?
Zákon mluví jasně, dcero.
Cizince k nám nepouštíme.
Tak nebuďme cizinci!
Promluvme si jako králové.
Když se v síni sejdou dva králové, většinou následuje násilí.
Boj mě už dávno omrzel.
Otec mírumilovným nevěří.
Válečník tě aspoň bodne zepředu.
Ale určitě jsou i výjimky.
Nemám s sebou jiných zbraní než otcova meče.
Nesu ho jako svatební dar.
A co cena za nevěstu? Co zaplatíš?
Völsunský poklad.
Každá mince patřila jinému darebákovi.
Tvému klanu takový poklad chybět nebude?
Nenajíme se z něj.
A vy také ne.
Takže vám přináším jak stříbro,
tak osivo.
Časy jsou těžké, muži.
Za to můžou bohové.
Než Ódin vyplenil náš kraj, žili obři v hojnosti.
Jako praví hrdinové.
Dařilo se nám.
Seru na bohy. Oni na nás taky serou.
Vystrojíme svatbu?
Leife z rodu Völsungů, zítra se staneš obrem.
Tak musíš jako obr i pít!
Pij!
Podívejte!
My v Otevřené ruce se bohů nebojíme.
My se bohů nebojíme!
Vousy má prošedivělé a ty už nejsi mladá panna.
Nehrozí, že bude přelétavý?
Ne. Můj Leif drží slovo jako žádný jiný.
Tak proč čekal tak dlouho?
Jiné klany nám prokazovaly přízeň a nabízely Leifovi své dcery.
Pomohlo to udržet mír.
A teď?
To byl úkol krále.
Tady je jako muž.
Smějí se s ním tvoje myšlenky?
Ano.
Pak se mi líbí!
I když je malý.
Má malé všechno?
Vždyť se jen ptám!
Hafliho strážná věž byla cestou do Jötunheimu opuštěná.
Proč jsi tak klidný?
Vedeme pomalou válku.
Bohové sem nechodí.
Alespoň ne tak jako dřív.
Přivolali jsme válečníky zpět, aby...
Ale neměj strach.
Pro tebe a tvého krále je tu bezpečno.
Ty to neschvaluješ.
Ne, o to nejde. Já...
Tvá matka byla dobrá žena.
Malá, ale dobrá.
Když zemřela, doufal jsem, že se vrátíš.
Ale ne.
Vybrala sis člověka, ne obra.
Otče, vždyť u vašeho stolu ani nedosáhnu nohama na zem.
Víš, že bych všem židlím v Otevřené ruce
uřezal nohy, jen abys tu zůstala.
Necítila ses tu vždycky jako doma... ale vždycky jsi byla obryně.
A vždycky budeš.
Chvalme den, až padne soumrak.
Ženu, když stojí na pohřební hranici.
Zbraň, když byla prověřena.
Dívku, když vstoupí v manželství.
Jsi jako zlatý proutek vedle té kovadliny.
Na kovadlině není nic špatného, babi.
Ale děkuju.
Pochváleny buďte ledy, když se setkají, a medovina, až se vypije!
Brzy se napijete z poháru lásky.
Ale nejdřív si předejte dary.
Vím, že na ozdoby tě neužije,
ale jestli si ho sundáš, okusíš můj hněv.
Tímto spojuji naše rody.
Jsem Glaumar, král Otevřené ruky.
Hovořím za svůj lid.
Pojďme si promluvit jinam.
Přiveďte nevěstu. No tak, ukažte mi ji.
Které ženě zatemním den?
Neřekls mi své jméno ani svůj záměr.
A nejsi pozvaný.
Bouře na pozvání nehledí.
Ani svatební hostina neukojí její hlad.
Jsi mokrá, ženo.
A ty jsi tu špatně.
Můj bratr postrádá vychování, a proto tu má mě.
Pátráme po uprchlém zbabělci.
Hledáme toho hajzla Lokiho.
Kromě vás tu žádní bohové nejsou.
I když si říkám,
čím tě Loki dokázal tak zranit?
Přece neublížíš laskavým hostitelům.
Můj bratr, svatoušek Baldr.
Smlouvá o míru uhlazenými slůvky, když já se chci rvát.
Nedělej to.
Odejdu s Lokim, nebo mě čeká život v hanbě.
Přiveďte mi toho parchanta! Hned!
Tvůj Loki tu není. Odejdi. Ihned.
Padne na vás můj hněv.
Mé jméno dobře znáš.
Jsem z hromu zrozený Thór, syn Ódinův.
A zbožňuju krev obrů!
Babi!
Děti... Běžte!
Odveď je do sklepa!
Sigrid, rychle!
Ne.
Ochraň sestry, Větvičko.
My se bohů nebojíme.
Přežil někdo?
Jsou mrtví, Thóre.
Tvá práce skončila.
Slíbili jsme si, že spolu půjdeme kamkoliv.
Myslels to vážně?
- Co to říkáš? - Myslel jsi to vážně?
Snad ano.
Protože ho zabiju, třeba i s posledním dechem.
Přísahám. Zabiju Thóra.
Sigrid!
Kdo jsi?
Jsem Loki, syn Laufeyjin.
Jsi u rudé brány Helu.
Je dobře, že ti zachutnala krev.
Pořádně si lokni.
Nabízím ti...
Thórovu.
Překlad titulků: Antonie Dědečková