Hør min historie om Sigrid,
og første gang jeg så hende.
Fremmede sværd kom og krævede vores land.
Völsung-landet.
Vi var få.
De...
...var mange.
Så...
...kom kvinden.
Jeg kendte hende ikke.
Men hendes skjold bar Völsung-symboler.
Hun kløvede både mænd og heste.
Hendes sværdarm var blodig til skulderen.
Hverken hjelm eller brynje modstod hende den dag.
Men som sagt...
De var mange.
Døden var nær, så meget vidste jeg.
Men se, en valkyrie kom ned.
Den var smuk,
men monstrøs.
Og stilheden faldt.
For krigerne vidste, at væsenet ville bestemme,
hvem der ville leve og dø på den mark.
Andre blev taget.
Vi blev skånet.
På hvis ordre ved vi ikke.
Men da den forlod os, bukkede Valkyrien.
For min Sigrid.
Og jeg vidste, det var kærlighed.
Hvorfor glor dine mænd på mig?
Kongen fortalte om jeres skæbnesvangre møde.
Og hvilken historie fortalte han denne gang?
- Noget med en valkyrie... - Okay, allesammen, stop!
Vil I have en historie, så lad det være min.
Der var et slag.
Der var indtrængende fjender. Og intet sværd var utrukket.
Jeg fik øje jeres konge på den anden side af marken og så godt på ham.
Det var en kold nat.
Vi delte et ølhorn, og vi gik i samme seng.
Min konge er veludrustet som en hingst,
og som en sådan red jeg ham.
Og jeg vidste, det var kærlighed.
Du er digter, Egil.
Hvis du vil have noget at synge om, så prøv hans smukke lyst-lem.
Væk med jer! Allesammen!
Egil, skæl fisken, og lav os noget mad.
Ja, min herre.
Sigrid, kom med mig.
Jeg må vise dig noget.
Hvor skal vi hen?
Det var svært at holde skjult.
Men når vi er gift, vil jeg føle, at noget har ændret sig.
Jeg venter ikke længere.
Når huset er færdigt, vil det huse vores bryllupsfest.
Du vil vel stadig giftes med mig?
Ja.
Jeg elsker, når du kommer fra havet.
Du smager af salt.
Her? Vi fryser ihjel.
Du er så stille.
Noget piner dig.
Kan du se de stjerner?
Der.
Det er Thiazis øjne.
De våger over mit folks land.
Du har aldrig set min himmel.
Det er okay.
Ingen rejser til mit hjem.
Men en del af mig troede altid, at vi ville.
At nationerne ville stifte fred.
Så jeg kunne blive gift i mit land.
Der er så smukt, Leif.
Og jeg ville ønske, du kunne møde min familie.
Så gør jeg det.
Vi rider i morgen.
Jeg hører, du rejser.
Har du ingen pæne ord til din ven?
Jeg skal giftes.
Jeg troede, han kun ville have dig som konkubine.
Nej...
Du har ikke født børn.
Han ville nok have mig, mere end han ville have arvinger.
Det var ikke ondt ment. Du er heldig.
Børn tager os væk fra slagmarken.
Men klanen er uenig.
De hvisker, at jeres bryllup gør guderne vrede.
Gøre guderne...
Tænk dig lige om, Hervor.
Næste gang du ser mig, er jeg din dronning.
Du ville have din slægt til at fortsætte.
Så meget ved jeg.
Hun giver dig måske et barnebarn.
Eller måske ikke.
Men vi bliver gift, fader.
Og jeg vil have din velsignelse.
Hvis du nægter mig den, så behold dit sværd.
Du må hellere lægge det sværd fra dig, rejsende.
Har du ikke hørt det?
Vi spiser din slags.
Tru ham igen, og du har ingen tænder at spise med.
Rejs dig, Sómr! Vores søster er vendt tilbage!
Sigrid?
Og nu er vi i Jötunheim.
Min datter.
Du er kommet tilbage!
Men du er ikke kommet alene.
Vi er jættefolk.
Suttungs børn.
Vi holder ikke fest med mennesker.
- Han var sammen med Sigrid, far. - Sigrid har jætteblod.
Fjølverkr, det er så længe siden.
Vil du minde mig om navnet på min fars domæne?
Det hedder...
- Den Åbne Hånd. - Tak, Lille Rod.
Og er det tro mod sit navn?
Eller er det i virkeligheden en knytnæve?
Vores love er klare, datter.
Vi tillader ingen fremmede her.
Så lad os ikke være fremmede!
Vi kan tale som konger.
Når to konger mødes i samme sal, fører det ofte til vold.
Jeg blev træt af at slås for længe siden.
Min far stoler ikke på fredens mænd.
En kriger stikker dig i det mindste forfra.
Men der kan jo være undtagelser.
Den eneste klinge, jeg har med, er min fars sværd.
En gave, jeg vil give som ægteskabssymbol.
Og brudeprisen for min datter? Hvad betaler du?
Völsung-skatten.
Hver enkelt mønt er røvet fra ondskabsfulde mænd.
Vil din klan ikke savne en sådan skat?
Vi kan ikke spise den.
Og det kan I heller ikke.
Så jeg medbringer en gave af sølv...
...og en gave af frø.
Hårde tider for os alle, husbond.
Det er gudernes værk.
Før Odin plyndrede vores land, havde vi jætter vores ære.
Vi var værdige helte.
Vi havde fremgang.
Fuck guderne, for de har taget røven på os i rigt mål.
Skal vi holde bryllup?
I morgen, Leif af Völsung, bliver du jættefolk.
Så drik som en jætte!
- Drik! - Se her!
I Den Åbne Hånd frygter vi ingen guder.
Vi frygter ingen guder!
Der er gråt i hans skæg, og du er ikke just jomfru.
Er han typen, der ændrer sig, som vinden blæser?
Nej. Du møder aldrig en mand, der matcher min Leifs beslutsomhed.
Hvorfor ventede han så så længe?
Andre klaner gav os deres gunst, mens deres døtre bejlede til Leif.
- Det hjalp med at bevare freden. - Og hvad nu?
Han handlede som konge.
Nu handler han som mand.
Griner dine tanker med ham?
- Ja. - Så kan jeg lide ham!
Selv om han er lille.
Er han lille over det hele?
Det er da et nemt spørgsmål!
Haflis vagttårn var forladt, da vi ankom til Jötunheim.
Hvorfor er du så rolig?
Vi er i en langsom krig nu.
Guderne kommer ikke hertil.
I hvert fald ikke, som de gjorde engang.
Og vi kaldte nogle krigere tilbage til...
Vær ikke bange.
Her er ret sikkert for dig og din konge.
Du synes ikke om ham.
Nej, det er ikke det. Jeg...
Din mor var en god kvinde.
Lille, men god.
Da hun døde, troede jeg, du ville vende tilbage.
Det gjorde du ikke.
Du valgte mennesket frem for jætten.
Far, mine fødder rører ikke jorden, når jeg sidder ved dit bord.
Du ved, at jeg ville save benene af alle stole i Den Åbne Hånd
for at beholde dig her.
Du har ikke altid følt dig hjemme her, men du har altid været en jætte.
Og det vil du altid være.
Lovpris dagen om aftenen.
Lovpris kvinden på ligbålet.
Lovpris det slidte våben.
Lovpris ungmøen i ægteskabet.
Du er som skinnende guld ved siden af kedeligt jern.
Det jern er skam ikke kedeligt, Amma. Men tak.
Lovpris isen, der krydses, og mjødet, der drikkes!
Jeres næste drik bliver af kærlighedens kop.
Men indtil videre har I gaver at give.
Jeg ved, du er ligeglad med pynt,
men du vil altid bære det, eller du vil lide min vrede.
Hermed er vores slægter forbundet.
Jeg er Glaumar, kongen af Den Åbne Hånd.
Jeg taler for mit folk.
Måske kan vi tale et andet sted.
Frem med bruden. Jeg byder dig, vis mig hende.
Hvilken kvindes dag formørker jeg?
Du har ikke givet dit navn eller dit formål.
Og du var ikke inviteret.
En storm behøver ingen indkaldelse.
Den bliver heller ikke mæt blot af et bryllupsmåltid.
Du er våd, kvinde.
Og du begår indtrængen.
Min brors fødder falder tungt som altid, og han har ført mig hertil.
Vi jager en kujon, der er flygtet.
Det er røvhullet Loke, vi søger.
Der er ingen andre guder her end dig.
Skønt jeg spørger mig selv, hvad Loke kan have gjort for at såre dig?
Vil du skade dine venlige værter?
Min velsignede bror, Balder.
Han råder til fred og høviske ord, når jeg vil gå i krig.
Gør det ikke.
Jeg rejser med Loke, eller jeg lever i skam.
Bring svinet til mig! Nu!
Din Loke er her ikke. Og du går. Nu.
Vrede, som jeg selv bekendtgør.
Du kender mit navn!
Jeg er tordenfødt. Thor Odinson.
Og glæde jeg tager i jætteblod!
Amma!
Børnene... Løb! Tag dem til kælderen!
Sigrid, skynd dig!
Nej.
- Beskyt vores søstre, Lille Rod. - Vi frygter ingen guder.
Er der nogen overlevende?
De er døde, Thor.
Du er færdig her.
Vi sagde, vi altid ville følge hinanden.
Mente du det?
- Hvad er det, du siger? - Mente du det?
Det håber jeg.
For før min ånde forlader mig, dræber jeg ham.
Jeg sværger. Jeg dræber Thor.
Sigrid!
Hvem er du?
Jeg hedder Loke Laufeyson.
Du har nået Hels røde dør.
Du bør få smag for blod.
Drik dybt...
Jeg tilbyder
Thors.
Tekster af: Else Katrine Nielsen