RAGNAROK
BRUDEPRISEN
Her - er historien om Sigrid. - Og første gang jeg så hende.
Fremmede sværd ville tage vores land. Vølsungernes land.
Vi var få.
De...
... var mange.
Men så...
... kom kvinden.
Jeg kendte hende ikke.
Men hendes skjold bar vølsungernes mærke.
Hun kløvede både mænd og heste.
Hændes sværd-arm var blodig til skulderen.
Hverken hjelm eller rustning kunne stå imod hende.
Men - som jeg sagde - de var mange.
Døden var nær. Det var jeg ikke i tvivl om.
Og dér - kom en valkyrie til syne. Smuk var den - men uhyrlig.
Stilheden sænkede sig. For krigerne vidste,
at væsnet ville afgøre, hvem der skulle leve og dø på den mark.
Andre blev taget. Vi blev skånet. - Hvem der stod bag, ved vi ikke.
Men da den forlod os - bukkede valkyrien.
For min Sigrid.
Hmm...
Da kendte jeg kærlighed.
Hvorfor stirrer dine mænd på mig?
Tja, vores konge har fortalt om jeres skæbnesvangre møde.
Og hvilken historie fortalte kongen denne gang?
- Der var vist en valkyrie, der... - Okay, alle sammen, stop! Hvis det er en
historie, I vil have, så lad det være min. Der var et slag. Indtrængende fjender. Og
ingen sværd fik lov at ligge. Jeg så jeres konge gennem slagmarken og holdt øje med
ham. Den nat var det koldt. Vi delte et mjødhorn, og vi lå i samme seng. Min
konge er stor som en hest. Og jeg red ham som en. Da kendte jeg kærlighed. - Du er
digter, Egil. Hvis du vil have noget at synge om, så prøv hans smukke kløpind.
Afgang! Alle mand! - Egil? Rens fiskene og lav os et måltid.
Ja, min herre.
Sigrid, kom med mig. Der er noget, jeg må vise dig.
Hvor skal vi hen?
Det var svært at skjule for dig. Men når vi er gift - vil jeg mærke,
at noget er anderledes. Jeg vil ikke vente længere.
Når det her hus står færdigt, skal det huse vores bryllupsfest.
Du vil vel stadig giftes med mig? Ikke?
Jo.
Jeg elsker, når du vender hjem fra havet.
Du smager salt.
Her? Vi fryser jo ihjel.
Hmmm.
Du er stille. Noget plager dig.
Kan du se de stjerner? Dér. Det er Tjasses øjne.
De våger over mit folks land. Du har aldrig set min himmel.
Det er okay. Ingen rejser til mit hjem. Men - der er en del af mig,
der altid har håbet, vi ville.
At verden fandt fred. Så jeg kunne blive gift foran min familie.
Det er et smukt sted, Leif. Og - jeg ville ønske,
du kunne møde min familie.
Så gør jeg det. Vi rider i morgen.
Jeg hører, at du skal afsted.
Har du ingen rare ord til din ven? Jeg skal giftes.
Helt ærligt troede jeg, han ville tage en anden med dig som konkubine.
Nåh?
Du har ikke født børn.
Jeg går ud fra, han besluttede, han ønsker mig højere end arvinger.
Det var ikke for at være spydig. Du er heldig. Børn fjerner os fra slagmarken.
Men klanen ser anderledes på det. De hvisker om, at jeres bryllup vil vække
vrede hos guderne.
Vække vrede- tænk dig nu om, Hervor. Næste gang du ser mig, vil jeg være din
dronning.
Du ønskede, at din slægt skulle fortsætte. Det ved jeg.
Hun kan stadig give dig en sønnesøn. Hun kan også lade være.
Men vi bliver altså gift, fader. Og jeg vil have din velsignelse.
Hvis du afslår, så behold dit sværd.
Du må hellere lægge det sværd væk, fremmede. Har du ikke hørt det?
Vi æder folk som dig.
Tru ham igen, og jeg skal sørge for, du aldrig æder mere.
Op med dig, Sómr! Vores søster er vendt hjem!
Sigrid?
Og nu er vi i Jotunheim!
Min datter. - Du er vendt hjem. Men - du kommer ikke alene.
Vi er jættefolk. Suttungs børn. Vi går ikke til bords med mennesker.
Han er med Sigrid, fader.
Sigrid har jætte-blod.
Fjølverkr. Det er så længe siden. Vil du minde mig om navnet på min faders domæne?
Det hedder den... den...
”Den åbne hånd.”
Tak for det, lille rod. - Og er det tro mod sit navn?
Eller byder min familie næven i stedet for?
Vores love er klare, datter. Vi tillader ikke fremmede her.
Så lad os ikke være fremmede. Vi kan tale, som konger gør.
Når to konger mødes i samme sal - har det ofte voldelige følger.
Jeg blev træt af at slås for længe siden.
Min far stoler ikke på fredselskende. En kriger vil i det mindste dolke dig forfra.
Jeg er sikker på, der er undtagelser.
Jeg har ingen anden klinge med mig end min faders sværd. En gave,
jeg har med i giftermålets ånd.
Og brudeprisen for min datter? Hvad betaler du?
Vølsunge-guldet.
Hver eneste mønt er taget fra ondsindede mænd.
Din klan vil ikke savne en sådan skat?
Den kan ikke spises. – Heller ikke af jer.
Så jeg bringer jer sølv - og korn i gave.
Det er strenge tider for os alle, husbond.
Det er gudernes værk. Før Odin plyndrede vores land,
havde vi jætter ære. Værdige helte.
Vi trivedes. Skid hul i guderne!
Det har de gjort så rigeligt mod os.
Skal vi holde et bryllup?
I morgen, Leif af Vølsungerne, bliver du til jætte. Så - drik som en!
JAH!
I Den Åbne Hånd frygter vi ingen guder! Vi frygter ingen guder!
Der er gråt i hans skæg. Og du er ingen ungmø. Er han typen,
der ændrer sig med tidevandet?
Nej. Du møder aldrig nogen, der kan måle sin viljestyrke med Leifs.
Hvorfor har han ventet så længe?
Andre klaner begunstigede os. De ville vinde Leif til deres døtre.
Det stod vagt om freden.
Og nu?
Det gjorde han som konge. Det her gør han som mand.
Ler dine tanker med ham?
Ja.
Så kan jeg lide ham! Selvom han er lille. Er han lille - overalt?
Det er da et simpelt spørgsmål!
Haflis vagttårn var forladt, da vi krydsede grænsen til Jotunheim.
Hvorfor slækker du på forsvaret?
Det er en sløv krig, vi står i. Guderne kommer ikke her.
I det mindste ikke, som de gjorde engang. Og vi har kaldt nogle krigere hjem til...
Du skal ikke være bange. Her er ganske sikkert for dig og din konge.
Du billiger det ikke.
Nej, det er ikke det. Jeg... Din mor. Hun var en god kvinde. Lav. Men god.
Da hun døde, troede jeg, du vill vende hjem. Det gjorde du ikke.
Du valgte menneskene over jætter.
Fader. Mine fødder når ikke jorden, når jeg sidder ved dit bord.
Du ved,
jeg ville have skåret benene af samtlige stole i Den Åbne Hånd for at beholde dig.
Du har ikke altid følt dig hjemme her, men - du har altid været jætte.
Og det vil du altid være.
Pris dagen ved aftentide. Pris kvinden på hendes ligbål. Pris våbnet, der er træt.
Og møen ved giftermålet.
Du er som skinnende guld ved siden af glansløst jern.
Der er intet glansløst over jern, Amme. Men tak.
Pris de øjne, der er lukket. Og den mjød, der er drukket!
Jeres næste tår er fra kærlighedsbægret. Men lige nu - har I gaver, der skal gives.
Jeg ved, du ikke giver meget for pynt. Men du beholder det her på.
Eller mærker min vrede.
Med dette er vores linjer flettet.
Jeg er Glaumar. Den Åbne Hånds konge. Jeg taler for mit folk.
Måske kan vi tale andetsteds?
Bring bruden frem. Jeg vil se hende! Hvilken kvindes dag jeg har formørket?
Du har ikke givet dit navn eller din hensigt. Og du er ikke inviteret.
En storm kræver ingen stævning. Ej heller mættes den - med en sølle bryllupsfest.
Du er våd, kvinde.
Og du er uvelkommen.
Min broders skridt falder tungt som altid, og han har båret mig hid.
Vi søger en kryster, der er undsluppet os.
Det er det pikhoved til Loke, vi søger.
Her er ingen guder udover jer. Men gad vide...
Hvad kan Loke have gjort for at såre dig sådan?
Vil du gøre dine gæstfri værter fortræd?
Min signede broder Balder.
Han råder til fred og høflige ord - når jeg hellere vil i krig.
Gør ikke det her.
Jeg tager herfra med Loke - eller lever i skam. Før horeungen til mig! Nu!
Din Loke er ikke her. Og du forsvinder. Nu.
Du bad mig, præsentere mig selv. Men du kender udmærket mit navn!
Jeg er tordenbåren! Thor Odinsøn! Og frydes gør jeg af jætteblod!
RRGH!
Amme!
Børnene! Løb! Før dem ned i kælderen!
ARRRGH!
Skynd dig!
Argh!
ARGH!
GRGH!
ARRRGH!
Nej...
Beskyt vores søstre, lille rod.
Vi frygter ingen guder.
Balder, Ser du nogen overlevende?
De er døde, Thor. Dit arbejde er gjort.
Vi sagde, vi ville følge hinanden hvor som helst. Mente du det?
- Sigrid, hvad er det, du siger? - Mente du det?
Det håber jeg.
For inden mit sidste åndedrag, slår jeg ham ihjel.
Jeg sværger. Jeg slår Thor ihjel.
ARGH!
- GARGH! - SIGRID!
HARGH! HARGH!
SIGRID!
Hvem... er du?
Mit navn er Loke. Laufeysøn.
Du står nu overfor Hels røde dør. Det er godt,
hvis du kan tilegne dig smag for blod.
Drik til. Jeg tilbyder dig... Thors.