Kuulkaatte nyt Sigridistä -
ja kun hänet kohtasin.
Vieraat miekat olivat tulleet maallemme.
Völsungin maalle.
Meitä oli vähän.
Heitä -
oli useita.
Sitten -
saapui nainen.
En tuntenut häntä,
mutta hänellä oli völsungilainen kilpi.
Hän teurasti niin miehiä kuin ratsujakin.
Hänen miekkakätensä oli läpimärkä verestä.
Häneltä ei suojellut kypärä tahi haarniska.
Mutta kuten sanoin, heitä oli useita.
Kuolema hengitti niskaamme.
Mutta sitten saapui valkyria.
Se oli kaunis -
mutta hirviömäinen.
Hiljaisuus laskeutui yllemme.
Taistelijat tiesivät olennon päättävän,
kuka jäisi henkiin ja kuka kaatuisi.
Muut vietiin.
Meidät säästettiin.
Kenen käskystä, sitä emme tiedä.
Lähtiessään valkyria kuitenkin kumarsi -
Sigridiäni.
Tunsin rakkauden.
Miksi miehesi tuijottavat minua?
Kuningas kertoi kohtalokkaasta tapaamisestanne.
Millaista tarinaa hän nyt iski?
Uskoakseni valkyria...
No niin, lopettakaa.
Saatte kuulla oman tarinani.
Taistelimme hyökkääjiä vastaan. Miekat sen kuin heiluivat.
Tarkkailin kuningastanne kentän toiselta puolelta.
Se yö oli kylmä.
Joimme olutta ja menimme samaan petiin.
Kuninkaani on oikea ori,
ja siten ratsastinkin hänellä.
Ja tunsin rakkauden.
Olet runoilija, Egill. Hänen elimestään saat laulunaiheen.
Häipykää!
Egill, suomusta kalat ja valmista ateria.
Selvä, herrani.
Sigrid, tule mukaani.
Minulla on näytettävää.
Minne menemme?
Tätä oli vaikea salata sinulta,
mutta kun astumme avioon, haluan tuntea muutoksen tuulen.
En odota enää.
Kun tämä talo on valmis, se näkee hääkestimme.
Kai haluat yhä avioon kanssani?
Haluan.
Pidän siitä, kun palaat mereltä.
Maistut suolaiselta.
Täälläkö? Jäädymme kuin torakat.
Olet hiljainen.
Sinua vaivaa jokin.
Näetkö nuo tähdet?
Tuolla.
Ne ovat Tjatsen silmät.
Ne valvovat kansani maata.
Et ole nähnyt taivastani.
Ei se mitään. Kukaan ei matkusta kotiini,
mutta osa minusta luuli aina, että me matkustaisimme.
Että kansamme näkisivät rauhan,
jotta voisin naida kaltaiseni.
Siellä on kaunista, Leif.
Kunpa voisit tavata perheeni.
Sitten tapaan.
Lähdemme aamulla.
Olet kuulemma lähdössä.
Eikö sinulla ole mitään mukavaa sanottavaa?
Menen naimisiin.
Luulin, että sinä kelpaisit vain jalkavaimoksi.
Et ole synnyttänyt lapsia.
Minä kai vein voiton perillisistä. - En tarkoittanut pahalla. Olet onnekas.
Äidit eivät taistele.
Mutta klaani on toista mieltä.
Liittonne kuulemma suututtaa jumalat.
Suututtaa...
Ajattele hieman, Hervor.
Seuraavalla kerralla olen kuningattaresi.
Halusit sukupuusi jatkuvan.
Tiedän sen.
Kenties hän vielä antaa sinulle pojanpojan -
tai sitten ei,
mutta me menemme naimisiin, isä.
Haluan siunauksesi.
Pidä miekkasi, mikäli et suostu.
Paras laittaa miekka pois, matkaaja.
Etkö kuullut?
Syömme kaltaisiasi.
Lyön hampaasi kurkkuusi, jos vielä uhkaat häntä.
Nouse, Sómr. Sisaremme on palannut.
Sigrid.
Nyt olemme Jötunheimissa.
Tyttäreni.
Olet palannut,
muttet tullut yksin.
Olemme jättiläiskansaa.
Suttungin lapsia.
Emme kestitse ihmisiä.
Hän oli Sigridin kanssa.
Sigridissä virtaa jättiläisen veri.
Fjölverkr, viime kerrasta on aikaa.
Mikä isäni valtakunta onkaan nimeltään?
Sen nimi on...
Avoin käsi.
Kiitos, Pikkujuuri.
Onko nimi todenmukainen vai tarjoaako perheeni nyrkkiä?
Lakimme ovat selvät, tytär.
Emme avaa oviamme vieraille.
Älkäämme sitten olko vieraita.
Voimme puhua kuin kuninkaat.
Kahden kuninkaan kohdatessa samassa salissa seuraa usein väkivaltaa.
Kyllästyin taistelemaan kauan sitten.
Isäni ei luota rauhanmiehiin.
Sotiva mies ei ainakaan puukota selkään.
Poikkeuksiakin lienee.
Mukanani on vain isäni miekka.
Toin sen lahjaksi merkkinä avioliitostamme.
Entä mitä maksat myötäjäisinä?
Völsungin aarteen.
Jokainen kolikko on viety pahoilta miehiltä.
Eikö klaanisi kaipaa moista aarretta?
Emme voi syödä sitä ettekä tekään.
Siispä tuon lahjaksi hopeaa -
sekä siemeniä.
Olemme kohdanneet vaikeita aikoja, mieheni.
Se on jumalten päätös.
Ennen kuin Odin ryösti maamme, olimme kunniallisia jättiläisiä,
arvokkaita sankareita.
Kukoistimme.
Vitut jumalista, sillä eivät hekään meistä.
Pidämmekö häät?
Huomenna, Völsungin Leif, olet jättiläiskansaa.
Juo siis siihen malliin.
Juo!
Emme pelkää jumalia Avoimessa kädessä.
Emme pelkää jumalia!
Hänen partansa harmaantuu, etkä sinäkään ole nuori.
Onko hän oikukas?
Ei. Leif on mitä päättäväisin.
Miksi hän sitten odotti niin kauan?
Muut klaanit odottivat Leifin naivan yhden heidän tyttäristään.
Siten säilytimme rauhan.
Entä nyt?
Hän teki sen kuninkaana.
Tämän hän tekee miehenä.
Nauravatko ajatuksesi hänen kanssaan?
Nauravat.
Sitten pidän hänestä, vaikka hän on pieni.
Onko hän pieni kaikkialta?
Yksinkertainen kysymys.
Haflin vartiotorni oli hylätty saapuessamme Jötunheimiin.
Miksi olet niin rauhallinen?
Olemme hitaassa sodassa.
Jumalat eivät tule tänne.
Eivät ainakaan kuten ennen.
Kutsuimme sotureita takaisin...
Älä pelkää.
Täällä on turvallista sinulle ja kuninkaallesi.
Et hyväksy liittoamme. - Kyse ei ole siitä. Minä...
Äitisi oli hyvä nainen.
Lyhyt mutta hyvä.
Kun hän kuoli, luulin sinun palaavan.
Et palannut.
Valitsit ihmisen jättiläisen sijaan.
Isä, jalkani eivät yllä maahan istuessani pöydässäsi.
Olisin sahannut jokaisen tuolin jalat pitääkseni sinut Avoimessa kädessä.
Et tuntenut oloasi kotoisaksi täällä, mutta olit aina jättiläinen.
Ja tulet aina olemaan.
Ylistäkää päivää illalla, naista roviollaan,
asetta, jota koetellaan,
neitoa häissään.
Hehkut kuin kulta himmeän raudan rinnalla.
Rauta ei ole himmeää, amma, mutta kiitos.
Ylistäkää jäätä sitä ylittäessänne ja simaa sitä juodessanne.
Seuraavaksi juotte rakkauden kupista.
Mutta vaihtakaa ensin lahjoja.
Tiedän, ettet välitä koristeista,
mutta jollet pidä tätä, saat tuta raivoni.
Tämän myötä sukupuumme yhdistyvät.
Olen Glaumar, Avoimen käden kuningas.
Puhun kansani puolesta.
Ehkä voimme keskustella muualla.
Tuo morsian esiin. Näytä hänet minulle.
Kenen naisen päivää kurjistan?
Et ole kertonut nimeäsi tai tavoitettasi.
Olet kutsumaton vieras.
Myrsky ei vaadi kutsua.
Eikä se tule kylläiseksi hääkesteistä.
Olet märkä, nainen.
Sinä taas olet tunkeilija.
Veljeni jalat ovat raskaat ja siksi hän toi minut tänne.
Etsimme karannutta pelkuria.
Siis kullinimijä Lokia.
Te olette ainoat jumalat täällä.
Vaikkakin pohdin, miten Loki teitä loukkasi.
Satuttaisitko ystävällisiä isäntiäsi?
Siunattu veljeni Baldr.
Hän ajaa rauhaa, kun minä haluan syöksyä sotaan.
Älä tee sitä.
Lähden Lokin kanssa tai elän häpeässä.
Tuokaa se paskiainen heti luokseni!
Loki ei ole täällä. Te häivytte nyt.
Osoitan siis raivoni.
Tiedätte nimeni!
Olen ukkosen synnyttämä Thor Odinson.
Ja ilahdun jättiläisen verestä!
Amma!
Lapset... Menkää!
Viekää heidät kellariin.
Pian, Sigrid!
Ei.
Suojele sisariamme, Pikkujuuri.
Emme pelkää jumalia.
Jäikö kukaan eloon?
Kaikki ovat kuolleet, Thor.
Työsi on tehty.
Sanoimme seuraavamme toisiamme kaikkialle.
Tarkoititko sitä?
Mitä tarkoitat? - Tarkoititko sitä?
Toivon niin,
koska surmaan hänet, ennen kuin kuolen.
Vannon sen. Tapan Thorin.
Sigrid!
Kuka sinä olet?
Nimeni on Loki Laufeyson.
Saavutit Helin punaisen oven.
Mainiota, että olet verenhimoinen.
Juo nyt.
Tarjoan -
Thorin verta.
Tekstitys: Annika Laakkonen