TWILIGHT OF THE GODS
MYÖTÄJÄISET
Nyt, kuulkaatte Sigridistä, ja siitä kun tapasin hänet.
Vihollinen uhkasi maitamme, Völsungien maita.
Meitä oli muutama.
Heitä -
oli monta.
Sitten -
saapui nainen.
En tuntenut häntä.
Mutta kilvessään oli Völsungien tunnukset.
Hän teurasti miehiä ja ratsuja.
Miekkakätensä kylpi veressä.
Kypärät ja haarniskat taipuivat hänen edessään.
Silti, kuten sanottu, heitä oli monta.
Kuolo vaani lähellä. Siitä olin varma.
Ja katso, valkyria laskeutui. Se oli kaunis, mutta hirvittävä.
Hiljaisuus laskeutui, sillä soturit tiesivät olennon päättävän,
kuka eläisi ja kuka heittäisi henkensä. Toiset otettiin. Meidät jätettiin.
Kenen tahdosta, emme tiedä.
Mutta lähtiessään valkyria kumarsi.
Minun Sigridilleni.
Löysin rakkauden.
Miksi miehesi tuijottavat minua?
No kuningas kertoi kohtaamisestanne.
Ja minkä tarinan hän kertoikaan tällä kertaa?
- Käsittääkseni valkyria ainakin - - No niin, kaikki vaiti. Jos tarinan
haluatte, minäpä kerron. Oli taistelu, oli valloittajia, ja miekat lauloivat. Näin
kuninkaanne tantereella ja tarkkailin häntä. Ilta oli kylmä. Joimme sarvellisen
olutta ja jaoimme vuoteen. Kuninkaallani on hevosen värkit. Ratsastin hänellä ja
löysin rakkauden. Olet runoilija, Egill. Jos aiheita kaipaat, miten
olisi kuninkaan kiimakanki.
Vaiti! Jo riittää. Egill, suomusta kala ja valmista ateria.
Kyllä, herrani.
Sigrid, tule mukaani. Tahdon näyttää jotain.
Mihin menemme?
Tätä oli vaikea salata. Mutta kun olet vaimoni,
haluan tuntea jonkin muuttuneen. En odota kauempaa.
Kun tämä talo on valmis, juhlimme häitämme täällä.
Tahdothan yhä naida minut, vai?
Tahdon.
Nautin siitä, kun tulet mereltä.
Maistut suolalta.
Täällä? Mehän palellumme.
Olet hiljainen. Jokin painaa sinua.
Näetkö nuo tähdet? Tuolla. Ne ovat Tjatsen silmät.
Ne vartioivat kansani maita. Et ole nähnyt taivastani.
Ei se mitään. Kukaan ei käy maassamme mutta, toivoin aina sisimmässäni että me -
että kaikkialla olisi rauha ja saisin avioitua
kotonani. Siellä on niin kaunista, Leif. Ja toivon, että voisit tavata perheeni.
Sitten tapaan. Lähdemme aamulla.
Puhuvat, että lähdet.
Eikö lämpimiä sanoja ystävälle? Menen naimisiin.
Luulin, että hän ottaisi jonkun muun, ja sinut jalkavaimoksi.
Ai?
Et ole saanut lapsia.
Hän tahtoi kai ennemmin minut, kuin perillisiä.
En tarkoittanut pahalla. Olet onnekas. Lapset vievät pois taistelukentältä, mutta
klaani näkee asian toisin. Kuiskivat että häänne suututtavat jumalat.
Suututtavat - Yritä ymmärtää Hervor, kun näemme taas, olen kuningattaresi.
Sinä tahdoit perillisiä. Tiedän sen. Hän voi antaa sinulle pojanpojan,
tai sitten ei.
Mutta hänestä tulee vaimoni, isä. Ja tahdon siunauksesi.
Jos et suo sitä, pidä miekkasi.
Kannattaa panna miekka tuppeen, matkamies. Etkö ole kuullut? Me syömme kaltaisiasi.
Uhkailepa vielä, niin sinulla ei ole hampaita joilla syödä.
Nouse, Sómr! Siskomme on palannut.
Sigrid?
Ja nyt olemme Jotunheimissa.
Ah.
Tyttäreni. Olet palannut. Mutta, et tullutkaan yksin.
Me olemme jättiläisiä, Suttungin lapsia. Emme aterioi ihmisten kanssa.
Hän oli Sigridin mukana.
Sigridissä virtaa jättiläisten veri.
Fjölverkr, en enää muista. Millä nimellä isäni kotia kutsutaankaan?
Sen nimi on öö...
"Avoin käsi."
Kiitos, Pikku Juuri. Ja onko se nimensä veroinen.
Vai tarjoaako perheeni vain nyrkkiä?
Lakimme ovat selvät, tyttäreni. Emme hyväksy ventovieraita.
Älkäämme sitten olko ventovieraita. Puhukaamme kuin kuninkaat.
Kahden kuninkaan kohtaaminen johtaa usein väkivaltaan.
Väsyin taisteluihin jo kauan sitten.
Isämme ei luota rauhanmiehiin. Sotaisa mies sentään iskee edestäpäin.
On varmasti poikkeuksiakin.
Minulla ei ole muuta asetta, kuin isäni miekka.
Tuon sen lahjana liittomme sinetiksi.
Entä myötäjäiset tyttärestäni? Mitä tarjoat?
Völsungien saalista.
Joka lantti on otettu eri pahalta mieheltä.
Eikö klaanisi jää kaipaamaan aarrettaan?
Emme voi syödä sitä, ettekä tekään.
Tuon siis lahjana hopeaa - ja siemeniä.
Ajat ovat kovat kaikille, mieheni.
Se on jumalten syytä. Ennen kuin Odin ryösti maamme,
meillä oli vielä kunniamme, todellisia sankareita.
Vaurastuimme. Helvettiin jumalat! Tekivät elostamme helvettiä.
Pidetäänkö hääjuhla?
Huomenna, Völsungien Leif, olet jättiläisten sukua.
Joten, juo sen mukaisesti!
Jaaaah!
Avoimessa kädessä emme pelkää jumalia. Emme pelkää jumalia!
Emme pelkää jumalia!
Parrassaan on harmaata, etkä ole enää nuori. Onko hän vuorovetten vietävissä?
Ei. Leifiä päättäväisempää miestä ei olekaan.
Miksi hän odotti niin kauan?
Muut klaanit suosivat meitä, kun Leif nähtiin kelpo sulhasena.
Auttoi pitämään rauhan.
Entä nyt?
Sen hän teki kuninkaana. Tämän hän tekee miehenä.
Nauravatko ajatuksenne yhdessä?
Kyllä.
Sitten pidän hänestä. Vaikka hän onkin pieni. Onko hän pieni, joka paikasta?
Se oli rehellinen kysymys.
Haflin vartiotorni oli tyhjä, kun tulimme Jotunheimiin.
Mistä tällainen huolettomuus?
Sodan liekit ovat hiipuneet. Jumalat eivät käy täällä,
ainakaan samalla tavalla kuin ennen. Vedimme sotureita takaisin,
jotta -
Älä pelkää. Sinä ja kuninkaasi olette turvassa täällä.
Sinä et hyväksy häntä.
Ei kyse ole siitä. Minä... Äitisi oli hyvä nainen.
Aika lyhyt, mutta hyvä. Kun hän kuoli, luulin että palaisit. Et palannut.
Valitsit ihmiset jättiläisten sijaan.
Isä, jalkani eivät yllä lattiaan kun istun pöydässäsi.
Olisin sahannut jalat kaikista Avoimen käden tuoleista pitääkseni sinut.
Et ole aina viihtynyt täällä mutta, olit aina jättiläinen. Ja tulet aina olemaan.
Ylistäkää päivää laskevaa, naista säkenöivää, asetta koeteltavaa.
Neitoa avioon astuvaa.
Olet kuin kimaltavaa kultaa karun raudan vieressä.
Raudassa ei ole mitään karua, Amma. Mutta kiitos.
Ylistäkää jäätä kantavaa, ja simaa maittavaa!
Nautitte pian, juomaa rakkauden maljasta. Mutta nyt, vaihtakaatte lahjoja.
Tiedän, ettet välitä koruista. Mutta tätä pidät aina, tai kohtaat raivoni.
Tällä, yhdistämme sukumme.
Minä olen Glaumar, Avoimen käden kuningas. Edustan koko kansaani.
Jospa puhuisimme toisaalla.
Tuokaa morsian. Näyttäkää, minkä naisen päivän pilaan?
Et ole kertonut nimeäsi etkä tulosi syytä. Eikä sinua ole kutsuttu.
Myrsky tulee kutsumatta. Eikä sitä tyynnytetä, pelkällä hääaterialla.
Olet märkänä, nainen.
Ja sinä olet täällä luvatta.
Veljeni askeleet ovat raskaat kuten aina, ja tiemme johti tänne.
Jahtaamme pelkurimaista karkuria.
Etsimme sitä huoranpenikka Lokia.
Täällä ei ole muita jumalia, kuin te. Mutta ihmettelen,
mitä Loki onkaan tehnyt kun loukkaannuit noin.
Et kai satuttaisi isäntiäsi?
Siunattu veljeni Baldr. Hän kehottaa rauhaan ja malttiin,
kun minä kävisin sotaan.
Älä tee tätä.
Lähden Lokin kanssa, tai elän häpeässä. Tuokaa äpärä minulle! Heti!
Lokisi ei ole täällä. Ja sinä lähdet, heti.
Raivolla ilmoitan itseni. Hyvin te tunnette nimeni.
Olen ukkosen voima, Thor Odinin poika! Ja minut saa hurmioon jättiläisten veri!
Amma!
Lapset! Mene! Vie heidät kellariin.
Äkkiä!
Ei.
Suojele siskojamme, Pikku Juuri.
Emme pelkää jumalia.
Ei!
Baldr, jäikö ketään eloon?
Vainaita kaikki. Työsi on tehty.
Lupasimme seurata toisiamme mihin vain. Pitäähän sanasi?
- Sigrid, mitä tarkoitat? - Pitäähän?
Minä toivon niin.
Koska ennen kuin minusta henki lähtee, aion tappaa hänet.
Vannon sen. Tapan Thorin!
Sigrid!
Kuka sinä olet?
Nimeni on Loki Laufeyson. Olet Helin punaisella ovella. On hyvä,
että totut veren makuun. Juo reilusti. Tarjoan... Thorin.