AZ ISTENEK ALKONYA
HOZOMÁNY
Halljátok Sigrid történetét! Azt, hogyan találkoztam vele.
Idegen kardok érkeztek a földünkre. A Völsung földre.
Kevesen voltunk.
Ők viszont...
sokan.
Akkor...
jelent meg a nő.
Nem ismertem őt.
De a pajzsán Völsung-festés volt.
Levágott embert és lovat egyaránt.
A kardforgató karját vér borította.
Se láncing, se sisak nem állíthatta meg aznap.
De ahogy mondtam, sokan voltak.
Közel járt a halál, ebben bizonyos voltam.
De akkor leszállt közénk egy valkűr. Gyönyörűséges volt, de szörnyűséges is.
Csend ülte meg a tájat. Mert a harcosok tudták,
hogy a lény dönti el, ki marad életben, ki hal meg a csatamezőn.
Másokat elvittek. Minket megkíméltek. Nem tudjuk, kinek az akarata volt.
De mielőtt otthagyott, a valkűr meghajolt...
az én Sigridem előtt.
Övé lett a szívem.
Miért bámulnak így az embereid?
Hallottunk a sorsdöntő találkozásotokról.
És ezúttal mit mesélt nektek a királyotok?
- Azt hiszem, hogy egy valkűr jelent meg a... - Jól van, elég legyen ebből! Ha
történetet akartok, hadd meséljek én! Nagy csata dúlt. Jöttek a megszállók, és
kard nem maradt a hüvelyében. Megláttam a királyotokat a csatamezőn, és jól
megnéztem. Aznap este hideg volt. Egy korsóból ittunk, és egy ágyban kötöttünk
ki. A királyom szerszáma olyan, mint egy lóé. Meg is lovagoltam hát, és elrabolta a
szívem. Te költő vagy, Egill, ha dalolni akarsz valamiről, az
legyen a gyönyörű dorongja.
Jól van! Elég volt! Egill! Pucold meg a halat, és készíts vacsorát!
Igen, úgy lesz, gazdám.
Sigrid, gyere velem! Mutatnom kell neked valamit.
Hová megyünk?
Nehéz volt eltitkolnom. De amikor egybekelünk, érezni akarom,
hogy valami megváltozott. Nem fogok tovább várni.
Miután ez a ház elkészül, itt lesz az esküvői lakománk.
Még mindig hozzám akarsz jönni, ugye?
Igen.
Szeretem, amikor a tengerről érkezel.
A só íze.
Itt? Halálra fogunk fagyni.
Csendes vagy. Valami aggaszt téged.
Látod a csillagokat? Ott! Az ott Thiazi szeme.
Letekint a népem földjére. Sosem láttad az egemet.
Semmi baj. Senki sem szokott odautazni, de egy részem azt hitte,
hogy egyszer majd elmegyünk.
Hogy megbékélnek a nemzetek. És a népem előtt vehetsz majd el.
Tényleg gyönyörű az a hely, Leif. És bárcsak megismerhetnéd a családomat!
Akkor így lesz. Reggel lóra szállunk.
Azt beszélik, hogy elmentek.
Hát nincs egy jó szavad a barátnődhöz? Férjhez fogok menni.
Igazából azt hittem, mást vesz el, te pedig az ágyasa leszel.
Nem szültél neki gyereket.
Úgy tűnik, fontosabb voltam neki én, mint az, hogy legyen utódja.
Nem rosszindulatból mondtam. Szerencsés vagy. A gyerek távol tart a csatamezőtől.
De a klán másképp látja majd. Azt suttogják, a nászotok feldühíti az
isteneket.
Feldühíti? Gondolj rám jobb szívvel, Hervor! Ha legközelebb találkozunk, már a
királynéd leszek.
Azt akartad, hogy fennmaradjon a vérvonalad. Jól tudom.
Talán még megajándékoz egy unokával. Vagy talán nem.
De akkor is egybekelünk, atyám. És az áldásodat kérem.
Hogyha megtagadod, tartsd meg a kardod!
Jobb lenne, ha eltennéd a kardodat, utazó. Hát nem hallottad? Felfaljuk a fajtádat.
Ha újra megfenyegeted, nem marad fogad, amivel ehetnél.
Állj fel, Sómr! A kishúgunk visszatért!
Sigrid?
Most már Jotunheimben vagyunk.
Drága lányom! Visszatértél. De nem egyedül jöttél.
Mi óriások vagyunk. Suttung gyermekei. Nem lakomázunk az emberekkel.
Sigriddel érkezett, atyám.
Sigridben az óriások vére folyik.
Fjölverkr, olyan rég volt már. Emlékeztetnél rá,
hogy hívják atyám birodalmát?
Úgy hívják, hogy... hogy...?
A Nyitott Tenyér!
Köszönöm, Apró Gyökér! És hű a nevéhez? Vagy a családom inkább az öklét használja?
A törvényeink egyértelműek, lányom. Nem engedünk ide idegeneket.
Akkor ne legyünk idegenek! Beszéljünk, mint király a királlyal.
Ha két király egy csarnokban találkozik egymással, annak gyakran erőszak a vége.
Én már régen belefáradtam a harcba.
Az atyám nem bízik a békét hirdetőkben. Aki háborúzik,
az legalább szemből szúr le.
Bizonyára vannak kivételek.
Nincs nálam más penge, csak az atyám kardja. Ajándéknak szánom,
a frigyünk zálogaként.
És a menyasszonypénz a lányomért? Mit fizetsz érte?
A Völsungok vagyona.
Minden érmét más-más gazembertől vettük el.
A klánotok nem hiányolja majd a kincsét?
Nem tudjuk megenni. Ahogyan ti sem.
Hát, ez volt az ezüst ajándéka, ez pedig a magoké.
Mind nehéz időket élünk, férjuram.
Ez az istenek műve. Mielőtt Odin feldúlta e földet,
becsülettel éltünk. Tiszteletre méltó hősökként.
Dögöljenek meg!
Az istenek nem a barátaink.
Sort kerítsünk a nászra?
Holnap, Völsung klánbeli Leif, már te is óriás leszel. Szóval igyál is úgy!
Még, még, még, még, még, még, még, még...
A Nyitott Tenyérben nem féljük az isteneket! Nem féljük az isteneket!
Nem féljük az isteneket! Nem féljük az isteneket!
Lassan őszbe fordul a szakálla, és te sem vagy hajadon. Olyan férfi,
aki sodródik a hullámokkal?
- Ez az! - Nem. Nem találsz még egy olyan
embert, aki ilyen eltökélt lenne.
Hát miért várt ilyen sokáig?
A többi klán támogatott minket, azt hitték, hozzáadatják a lányaikat.
Így fennmaradt a béke.
És most?
Azt királyként tette. Ezt viszont férfiként.
Elönt az öröm, ha rá gondolsz?
Igen.
Akkor kedvelem. Akkor is, ha kicsi. Mindene olyan kicsi?
Ez nem egy bonyolult kérdés.
Jotunheimbe jövet láttuk, hogy Hafli őrtornya üresen áll.
Miért nem álltok készenlétben?
Ez a háború lassan zajlik. Az istenek nem jönnek ide.
Legalábbis nem úgy, ahogy régen. És visszahívtunk pár harcost a...
Nem kell félned. Itt biztonságban vagytok a királyoddal.
Nem nézed jó szemmel.
Nem, nem erről van szó. Csak... Az anyád tényleg jó asszony volt.
Alacsony, de jó. Amikor meghalt, azt hittem,
hogy visszatérsz. De nem így lett. Nem az óriásokat választottad.
Atyám, az asztalodnál ülve le sem ér a lábam a földre.
Tudod, hogy lefűrészeltem volna minden szék lábát a Nyitott Tenyérben,
csak hogy itt maradj.
Nem mindig érezted otthon magadat itt, de mindig is óriás voltál.
És mindig is az leszel.
Adjunk hálát este a napért, a máglyán égő nőért, a megbízható fegyverért!
A házasodó hajadonért.
Olyan vagy, mint a csillogó arany az unalmas vas mellett.
Nincs semmi unalmas a vasban, amma. De köszönöm!
Adjunk hálát a hátrahagyott jégért, és azért a sörért, amit ihatunk!
Legközelebb ti a szeretet kupájából isztok.
De előtte még át kell adnotok az ajándékot.
Tudom, hogy nem szívleled az ékszereket, de ezt mindig hordani fogod,
vagy haragra gerjedek.
Ezzel egyesülnek családjaink.
Én vagyok Glaumar, a Nyitott Tenyér királya.
A népen nevében szólok. Talán beszélhetnénk máshol.
Hozd a menyasszonyt! Mutasd meg nekem, melyik nő napját árnyékolom be!
Nem közölted velünk a nevedet vagy a szándékodat. És nem is hívtunk meg ide.
A vihart nem kell megidézni. És nem is csitul el pusztán egy esküvői lakomától.
Megáztál, asszony.
Nem látunk itt szívesen.
A bátyám sosem figyeli, min gázol át, ezért is hozott el engem.
Egy gyáva szökevényre vadászunk.
Azt a faszszopó Lokit keressük!
Nincsenek itt istenek, csakis ti. De érdekelne, mit tett Loki,
amivel ennyire megsebzett téged?
Ártanál a házigazdáidnak?
Áldott öcsém, Baldr. Udvarias szavakkal hirdeti a békét, amikor én háborúznék.
Ne csináld ezt!
Vagy Lokival távozom, vagy szégyenben. Hozzátok ide a rohadékot! Most!
A ti Lokitok nincs itt. És távozni fogtok. Most.
Tudatlanságotok szítja dühömet. Ó, ismeritek a nevemet!
Viharban született Thor Odinson vagyok, és örömmel ontom óriások vérét!
Amma!
A gyerekek! Menj! Vidd őket a pincébe!
Ne!
Védd meg a húgainkat, Apró Gyökér!
Nem féljük az isteneket.
Maradtak túlélők?
Meghaltak, Thor. Bevégeztetett.
Azt mondtuk, mindenhová követjük egymást. Komolyan gondoltad?
- Sigrid, hogy érted ezt? - Komolyan gondoltad?
Nagyon remélem.
Mert mielőtt kilehelném a lelkemet, meg fogom ölni. Megesküszöm. Megölöm Thort.
Ne! Sigrid!
Sigrid!
Te ki vagy?
Én vagyok Loki, Laufey fia. Eljutottál Hél vörös ajtajához. Jó,
hogy szomjazol a vér ízére. Igyál belőle! Felajánlom Thorét.