Historien om Sigrid,
og da jeg traff henne.
Utenlandske sverd ville ta landet vårt.
Volsungs land.
Vi var få.
De...
...var mange.
Så...
...kom kvinnen.
Jeg kjente henne ikke.
Men skjoldet hennes bar Volsungs tegn.
Hun hugget ned både menn og hester.
Sverdarmen hennes var blodig til skulderen.
Verken hjelm eller brynje sto imot henne den dagen.
Likevel, som jeg sa, de var mange.
Døden var nær, det var jeg sikker på.
Men se, en valkyrje kom ned.
Den var vakker,
men monstrøs.
Og det ble stille.
For krigerne visste at skapningen ville bestemme
hvem som skulle leve og dø på den marken.
Andre ble tatt.
Vi ble spart.
Vi vet ikke hvem som avgjorde det.
Men da den forlot oss, bukket valkyrjen.
For min Sigrid.
Og jeg følte kjærlighet.
Hvorfor stirrer mennene dine på meg?
Kongen fortalte om deres skjebnesvangre møte.
Hvilken historie fortalte kongen denne gangen?
Jeg tror en valkyrje...
Ok, alle sammen, stopp!
Vil dere ha en historie, la det bli min.
Det var et slag.
Inntrengere kom. Ingen sverd forble ubrukt.
Jeg så kongen deres over marken, og jeg fulgte godt med på ham.
Den natten var det kaldt.
Vi delte et ølhorn, og vi la oss i samme seng.
Kongen min er utstyrt som en hest,
og jeg red ham som en.
Og jeg følte kjærlighet.
Du er en poet, Egill.
Om du vil synge om noe vakkert, syng om hans vakre, lystne lem.
Bort! Alle sammen.
Egill, skrap skjellene av fisken og gjør klart et måltid.
Ja, min herre.
Sigrid, bli med meg.
Jeg må vise deg noe.
Hvor skal vi?
Det var tungt å holde det hemmelig.
Men når vi er gift, vil jeg føle at noe har endret seg.
Jeg vil ikke vente lenger.
Når dette huset er ferdig, vil det huse bryllupsfesten vår.
Du vil vel enda gifte deg med meg. Ja?
Ja.
Jeg liker når du kommer fra havet.
Du smaker salt.
Her? Vi fryser i hjel.
Du er stille.
Noe plager deg.
Ser du de stjernene?
Der.
Det er Thiazis øyne.
De passer på mitt folks land.
Du har aldri sett min himmel.
Det går bra.
Ingen reiser hjem til meg.
Men det var alltid en del av meg som trodde vi ville gjøre det.
At nasjonene ville oppleve fred. Så jeg kunne gifte meg hos mitt folkeslag.
Det er vakkert der, Leif.
Og jeg skulle ønske du kunne møte familien min.
Da skal jeg det.
Vi rir i morgen tidlig.
Jeg har hørt at du skal dra.
Ingen hyggelige ord til vennen din?
Jeg skal gifte meg.
Trodde han ville velge en annen og ha deg som konkubine.
Du har ikke født barn.
Han bestemte seg vel for at jeg var viktigere enn arvinger.
Ikke vondt ment. Du er heldig.
Barn tar oss bort fra slagmarken. Men klanen er ikke like forståelsesfulle.
De hvisker om at bryllupet vil gjøre gudene sinte.
Gjøre...
Send meg dine tanker, Hervor.
Neste gang du ser meg, er jeg din dronning.
Du ville at ætten din skulle fortsette.
Jeg vet dette.
Hun kan ennå gi deg en sønnesønn.
Eller kanskje ikke.
Men vi skal gifte oss, far.
Og jeg vil ha din velsignelse.
Hvis du nekter, behold sverdet ditt.
Du bør legge det sverdet bort, reisende.
Har du ikke hørt det?
Vi spiser sånne som deg.
Om du truer ham igjen, har du ikke tenner å spise med.
Reis deg, Sómr! Søsteren vår er tilbake!
Sigrid?
Og nå er vi i Jotunheimen.
Min datter.
Du har kommet tilbake.
Men du har ikke kommet alene.
Vi er kjemper.
Barn av Suttung.
Vi spiser ikke med mennesker.
Han var med Sigrid, far.
Sigrid har kjempeblod.
Fjölverkr, det er så lenge siden.
Kan du minne meg på navnet til min fars rike?
Det heter...
"Åpen Hånd."
Takk, Lille Rot.
Og hedrer dere navnet?
Eller tilbyr familien min en knyttneve?
Lovene våre er klare, datter.
Vi tillater ingen fremmede her.
Så la oss ikke være fremmede.
Vi kan snakke som konger.
Når to konger møtes i samme hall, er ofte vold resultatet.
Jeg ble lei av å slåss for lenge siden.
Min far stoler ikke på fredens menn.
En krigens mann dolker deg i alle fall i brystet.
Det finnes nok unntak.
Jeg har ikke noe sverd med meg, bare min fars sverd.
En gave som tegn på ekteskapet.
Og brudeprisen for datteren min? Hva betaler du?
Volsungskatten.
Hver mynt er tatt fra ulike onde menn.
Vil ikke klanen din savne en slik skatt?
Vi kan ikke spise den.
Og ikke dere heller.
Så jeg har med en gave av sølv...
...og en gave av frø.
Det er tøffe tider for oss alle, ektemann.
Det er gudenes verk.
Før Odin plyndret våre land, hadde vi kjemper ære.
Fullverdige helter.
Vi hadde fremgang.
Til helvete med gudene, for jaggu har de gitt oss helvete.
Hva med å ha et bryllup?
I morgen, Leif av Volsung-klanen, er du for kjempe å regne.
Så drikk som en!
Drikk!
Hei, se!
Åpen Hånd frykter ingen guder.
Vi frykter ingen guder!
Det er grått i skjegget hans, og du er ingen jomfru.
Er han av den ustadige typen?
Nei. Du vil aldri møte en mann så besluttsom som min Leif.
Hvorfor har han ventet så lenge da?
Andre klaner ga oss sin gunst, de ville gi døtrene sine til Leif.
Det bidro til å bevare freden.
Og nå?
Han gjorde det som konge.
Han gjør dette som mann.
Gjør tanken på ham deg glad?
Ja.
Da liker jeg ham!
Selv om han er liten.
Er han liten overalt?
Et enkelt spørsmål!
Haflis vakttårn var forlatt da vi kom inn i Jotunheimen.
Hvorfor er dere så uforberedte?
Vi er i en langsom krig nå.
Gudene kommer ikke hit.
Ikke som de en gang gjorde, i alle fall.
Og vi kalte tilbake noen krigere for...
Ikke vær redd.
Det er trygt her for deg og din konge.
Du misliker det.
Nei, det er ikke det. Jeg...
Moren din var en god kvinne.
Lav, men god.
Da hun døde, trodde jeg du ville komme tilbake.
Det gjorde du ikke.
Du valgte mennesker over kjemper.
Far, føttene mine rører ikke bakken når jeg sitter ved bordet ditt.
Du vet at jeg hadde sagd beina av hver eneste stol
i Åpen Hånd for å få ha deg her.
Du har ikke alltid følt deg hjemme her,
men du var alltid en kjempe.
Og det vil du alltid være.
Gi takk til dagen når kvelden kommer.
Til en kvinne på bålet.
Til et våpen satt på prøve.
Til en jomfru på sin bryllupsdag.
Du er som skinnende gull ved siden av kjedelig jern.
Jern er ikke kjedelig, amma.
Men takk.
Gi takk til is som krysses og mjød som blir drukket!
Deres neste slurk vil være fra kjærlighetskruset.
Men nå har dere gaver å gi.
Jeg vet at du ikke liker pynt,
men du skal alltid bære det, ellers får du føle min vrede.
Med dette er slektene våre forent.
Jeg er Glaumar, kongen av Åpen Hånd.
Jeg snakker for mitt folk.
Kanskje vi kan snakke et annet sted.
Hent bruden. Jeg ber deg, vis meg. Hvilken kvinnes dag skal jeg formørke?
Du har ikke oppgitt verken navn eller formål.
Og du ble ikke invitert.
En storm trenger ingen tilkalling.
Ei heller vil den tilfredsstilles bare av en bryllupsfest.
Du er våt, kvinne.
Og du begår eiendomskrenkelse.
Min brors føtter tramper hardt, som alltid, og derfra er jeg født.
Vi jakter på en feiging som flyktet fra vår borg.
Det er kuksugeren Loke vi leter etter.
Det er ingen andre guder her enn deg.
Men jeg lurer på
hva Loke har gjort som såret deg sånn?
Vil du skade dine elskverdige verter?
Min velsignede bror, Balder.
Han forhandler med fred og høflige ord der jeg ville gått til krig.
Ikke gjør dette.
Jeg drar med Loke, ellers må jeg leve i skam.
Gi meg den drittsekken. Nå!
Din Loke er ikke her. Og du skal dra. Nå.
Vreden som er meg selv.
Visst kjenner du mitt navn!
Jeg er født av torden. Tor Odinssønn.
Og jeg finner glede i kjempers blod!
Amma!
Barna... Løp!
Få dem ned i kjelleren.
Sigrid, skynd deg!
Nei.
Beskytt søstrene våre, Lille Rot.
Vi frykter ingen guder.
Er det noen overlevende?
De er døde, Tor.
Ditt verk er utført.
Vi sa vi ville følge hverandre hvor som helst.
Mente du det?
- Hva vil du frem til? - Mente du det?
Jeg håper det.
For før pusten forlater meg, skal jeg drepe ham.
Jeg sverger. Jeg skal drepe Tor.
Sigrid!
Hvem er du?
Jeg heter Loke Lauvøyssønn.
Du har nådd Hels røde dør.
Det er best at du begynner å like blod.
Ta en stor slurk.
Jeg tilbyr deg
Tors.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten