ZKÁZA BOHŮ
KOPÍ BEZVĚRCŮ
Sigrid!
Sigrid.
Sigrid!
Sigrid Neprovdaná.
Tvrdohlavá a zraněná.
Co ode mě chceš?
Už dlouho žiju s bohy,
ale jsem především obr.
Obři právě zemřeli.
Je mi jedno, odkud pocházíš.
Ale zatímco oni prolévali krev, ty ses skrýval.
A co já? Taky jsem za tebe položila život?
Navštívilas Hel,
ale přežiješ.
Vítám tě jako hosta ve svém tlejícím království.
Hel je místo
i osoba,
má věčně umírající dcera.
Ty, co padnou v bitvě,
odnesou valkýry do Valhally.
Hel si bere zloděje a zrádce...
Lháře, zbabělce a mrchy.
Z těch jsem jen jedno.
Říkáš, že jsem host. Dovolíš hostům odejít?
Ano, krvavá nevěsto.
Ale ty nechceš propustku, chceš pomstu.
Řekl jsi, že mi dáš Thóra.
- Máš zbraň, která ho dokáže zabít? - Zbraň je to nejsnazší.
Vyzbrojí tě trpaslík Andvari,
ale Ásgard se nedá jen tak.
Jeho hradby byly na pokraji pádu jen jedinkrát.
Trnití bohové je obléhali a prolomili, když válčili s Ódinem.
Vanové?
Chceš, abych uzavřela pakt se starými bohy
a znovu rozpoutala válku?
To je nemožné.
Je to šílenství.
Naše šílenství by mohlo změnit svět.
Věk malicherných bohů musí skončit.
Musí ho utnout ragnarök.
Pomoz mi zabít Thóra,
pak si dělej se světem, co se ti zlíbí.
Shromáždi bojovníky a vyjeď do Vanaheimu. Na tvé cestě ti budu pomáhat.
Válečníky vybírej moudře.
Hledej ty, co trpí.
Muže s Helem v srdci.
Ale teď už běž a pospěš si.
Než Ódin spřede vlastní plán.
Sigrid!
Co se stalo? Kde jsi byla?
U Hel.
Byla jsem v Helu.
Nabídl mi pomoc.
On? Kdo?
Loki z Ásgardu.
Musíš truchlit.
Sigrid, Loki není tvůj přítel.
On...
Odvezu tě domů.
Chceš po mně slzy?
Žádné nemám.
- Potřebuju pomstu. - Sigrid...
Zůstala jsem poslední z rodu.
Jde o čest.
Musím zabít Thóra.
On se o naši čest a naše zákony nestará.
On je Thór.
My se bohů nebojíme.
Lokimu nevěřím.
Chce válku?
Má ji mít.
Pokud tím dosáhnu svého.
Na cestu vezmeme pět válečníků.
Jednoho za každý prst Otevřené ruky,
ta se kolem nás sevře v pěst.
Budeme potřebovat ztracené duše.
Ty, kteří nemají co ztratit.
A koho pošleš na smrt jako prvního?
Štítonošku, která po ničem neprahne víc.
Tolik krve ze mě tedy poprvé neteklo.
Moje rodina je mrtvá, vyvraždil ji Thór, syn Ódinův.
A teď musí zemřít.
Ale mám-li uspět, musíš jít se mnou.
Mimo zákon, beze jména,
pod ničím praporem nejspíš položíme životy.
Vyčurám se a jdeme na to, jo?
Egile...
Mé jméno zní tak libě z tvých rtů, Marjo.
Víš, proč mě matka pojmenovala Egil?
Proč?
Po Egilu Jednorukém.
Můj jmenovec přišel o ruku a získal meč.
Matka snad tušila, o kolik mě život připraví.
A já si myslím, že dobře věděla, co všechno zvládnu jednou rukou.
Ale... ty máš ruce dvě.
To má.
Je to velkorysý otrok.
Mým osudem je sloužit a být obsluhován.
Nemluv!
Ale nepřestávej!
Otče!
Ty hajzle!
Ten básník nás obelstil.
Spoutal nás svými oplzlými slovy a byli jsme bezmocní.
Zabte toho básníka!
Chyťte ho!
Tady je!
Kam zmizel?
Kde je?
Nestůjte a...
Tudy.
Koho jsi ojel?
Koho jsi zabila?
Zatím nikoho.
Takhle umřít nechci.
Vždyť mě nepotřebuješ. Co tu děláme?
Když musíš tolik mluvit, radši nám pověz příběh.
Ano, proč ne?
Co třeba příběh, který by seděl k naší cestě?
Kdybych tedy věděl, kam jedeme.
Potřebujeme víc magie, než je v tvých dřívkách.
Chci za Seidkonou.
Pak ti povím příběh o tom, proč je to špatný nápad.
Slyšte příběh o Seidkoně,
která ví, že o ní mluvím,
protože ta ví všechno,
vidí i naše myšlenky, zatímco procházíme jejím krajem.
Seidkona se zrodila jako my.
Ale výměnou za svou moc učinila nejvyšší lidskou oběť.
Obětovala syna.
Sežrala ho zaživa, vřeštícího,
aby jí Freyja splnila její přání,
chtěla vševidoucí oko.
Pro ně mocichtivě rozervala své dítě vlastními zuby.
A za to, že k ní jdeme nepozvaní, nám udělá něco mnohem horšího.
Proč za tou osobou jdeme?
Protože budoucnosti se bojí i bohové.
Stvořila strom světa.
Bohové, to je smrad!
Nejsme tu sami.
Vlk!
Ne, je to jen hovado ve vlčím rouše.
Tak pojď, štěně.
K noze, Úlfe.
Malá ukázka.
Jeho chřtán by rozerval i hrdla bohů.
Nemyslíte?
Ona to ví! Už to ví.
Z vnitřností svého děcka vyčetla náš plán!
Syna, kterého jsem snědla za Freyjinu službu? To se pořád vykládá?
Pomůžu vašemu otrokovi.
Pojďte dál.
A kam?
Co je zač?
Úlf se narodil jako bastard a od té doby se nezměnil.
Přistihla jsem ho při temném činu a zotročila si ho.
Jsem jeho důvěrnice. Jeho špatnosti jsou moje síla.
Zachráním mu ruku, pokud dovolíte.
Proč ti máme věřit, čarodějko?
Protože to uděláte, takže mi už věříte.
- To není žádné... - Dělej! Ať je to cokoliv, rychle!
- Nesahej na něj. - Počkej.
Nechala bys nás umřít, kdyby bylo po tvém.
Měls pravdu jen napůl.
Seidkona porodila syna.
Ale při pohledu na mě věděla, že mě čeká život ženy.
Milovala mě a učinila mě svou následovnicí.
Teď nosím matčiny šaty a udržuji její dílo při životě.
V ústech básníků se pravda přetváří.
Zapracuju na tom.
Nabízíš mi vlka.
Já chtěla čarodějku.
Máš ji mít.
Ti sobi venku už mi to řekli.
Jsme spolu spjaté.
Ať se mi to líbí, nebo ne.
To monstrum nás málem zabilo,
a tobě to bylo jedno.
Šílená výprava si žádá šílenství.
Nemyslíš?
Cestu máme oba stejnou,
ale ty se pleteš do věcí, které nedokážeš ovládat.
Jakou cestu zvolíme?
Copak ty to už nevíš?
Pro Thóra bychom byli snadný cíl,
ale prý existuje trpaslík, který nám poskytne výhodu.
Jedeme do Nidavelliru.
Opatrně.
Ten lesk na jezeře je kov.
Trpaslíci tu mají kovárny.
Z mokřiny berou železo.
Měla i jiný účel.
Králové a kněží tu topili své ženy.
Ženy?
Ženy, které milovaly a kterým říkali děvky.
Ženy s jazykem ostrým jako břitva.
Hodili je sem
a ony v tekutém ohni zkameněly.
Jejich agónie přežívá ve zbraních trpaslíků.
Jejich hněv přijmu za vlastní.
Mrtvomluva.
Musí dostat odpověď, aby nás pustila dál.
Pak budu vyjednávat.
Loki, ty pavouku, splň svůj slib.
Zdravím tě, Sigrid.
Tak tohle je tvůj muž.
Odvážný chlapec, že se do téhle bitvy pustil.
Jsem osamělý, ale bažím po jasu.
Nemám ani otce, ani matku.
Jsem z kamene stvořen, žiju v ohništích.
Tam trávím svůj život.
Bránu střeží hádanka.
Pazourek.
Odpověď je pazourek.
Božská jiskra trpaslíků.
Kde je ten Andvari?
Přijde.
Pokud nás sem ten tvůj kamarád nedovedl jen tak pro zábavu.
Nejspíš se někde schovává.
Andvari, mistře kovárny.
Já jsem Leif, syn Gormův a král Völsungů.
- Vážili jsme sem cestu, aby... - Vím, proč jste tady.
Tu krev znám.
Vrátila ses z Helu.
Přišla sis pro zbraň bohabijců.
Pojďte.
Už dlouho jsem neměl dost odvážné zákazníky.
Řekni si cenu.
Oklamali vás.
U mě se neplatí zlatem.
Tak čím?
Duší.
„Můžeš vzít spoustu životů, ale já si na oplátku vezmu ten tvůj.“
Mé čepele přetínají nitky osudu a přinášejí neštěstí.
Ale jak a kdy, to nelze říct.
Tak se chráním proti zlodějům.
Zejména proti jednomu,
možná ho znáte.
Loki.
Toho neznám.
Já chci Thóra.
A nejsem zlodějka. Zaplatím, co si zbraň žádá.
Počkej. Nevíš, co děláš.
Sigrid.
Tohle je paroháč
a teď je tvůj.
A ty máš z jejího prokletí prospěch?
Jsem starší, než vypadám, a není to náhoda.
Až ji osud dostihne, já budu ušetřen.
Tady jsme skončili. Ostatní nemusí...
Vezmu si nože.
V mokřině jsem přišla o sekeru.
Já si jako zbraň vystačím
a prokletý už jsem.
Měl bych se zmínit,
už jsem to té ženě zkoušel říct,
mé zbraně slouží jen skutečně odhodlaným.
Pokud vycítí zaváhání, válečník shoří na popel.
Její přesvědčení jsem viděl,
ale v tobě, příteli,
vidím pochybnosti.
Přestaň. Nemusíš nic dokazovat.
Zdá se, že ano.
- Jestli mi nevěříš... - Nechci tě ztratit.
Jsem tvůj.
Až do samého ragnaröku.
Ještě nemáš hotovo.
Chtělas pět válečníků, ale napočítala jsem jen čtyři.
Stát!
Půjdu s vámi.
Proč?
To je moje věc.
Odmítáš mě?
Tu krev můžu proměnit v sílu,
pokud se nebojíš bolesti.
Jak?
Železo ti zocelí krev.
Není větší bolest než upálení mého rodu.
Tak na to nezapomeň.
Sigrid!
Ženy ji obléknou do železa.
Naše zlost budiž tvoje.
Náš smutek budiž tvůj.
Naše železo budiž tvoje.
Sigrid!
Sigrid.
To nic.
Nemůžu pro ně plakat, Leife.
Nemůžu pro ně ani plakat.
Já vím.
To jsou tvé slzy.
Když budeš chtít,
pohneš i nebesy.
Moji staří přátelé.
Paměť a Myšlenka.
Ukažte mi, jaké má Sigrid plány.
Sigrid.
Krasavice.
Krvavá nevěsto.
Jdeš do války proti mému synovi.
Ódinovo oko tě vidí.
Překlad titulků: Antonie Dědečková