AZ ISTENEK ALKONYA
ERETNEK LÁNDZSA
Sigrid!
Sigrid, a hajadon. A sebzett és kesergő.
Mondd, mit akarsz tőlem?
Régóta élek már az istenekkel, de én óriások sarja vagyok.
Az óriások meghaltak. Nem érdekel, milyen vér vagy.
Csak az számít, hogy lapultál,
amíg az övéket ontották! Na és én?
Nekem is érted kellett meghalnom?
Ez a holtak otthona, de nem a tiéd.
Vendég vagy csupán szürke birodalmamban.
Hél maga a pokol, és egyúttal egy személy. Az én halál csókolta leányom.
A csatában elesettekre a Valhalla vár, s a valkűrök viszik őket oda.
Hél fogadja a tolvajokat, az árulókat...
Hazugokat, gyávákat, szégyenteleneket...
Ebből csak egy igaz rám. És vendégednek neveztél.
Szabadon távozhatok hát?
Igen, vérara.
De te bosszúra vágysz, nem szabadságra.
Thort ígérted nekem.
Van fegyvered, amivel megölhetem?
Könnyen szerezhetsz istenölő acélt. A törpe, Andvari felfegyverezhet,
Asgardot viszont nem rohanhatod le magad. A falai csak egyszer remegtek meg.
A tövisistenek megostromolták, és betörtek,
amikor szembeszálltak Odinnal réges-rég.
A vánok? Szövetkezzek talán a régi istenekkel,
szítsam fel az első háborút? Amit vártok, az képtelenség. Maga a téboly.
A tébolyunk a kulcs, hogy újjákovácsoljuk a világot.
Az istenek alkotta kornak véget kell érnie. Eljön a világvége, a Ragnarök.
Segítsetek megölni Thort, és azt tehettek a világgal, amit akartok.
Gyűjts társakat, és tarts Vanheimbe! Biztosítom az átkelésedet.
Okosan válassz harcosokat! Fűtse őket a kín! Lobogjon a pokol a szívükben!
De mindvégig légy csendes és fürge! Nehogy Odin még keresztbe tegyen nekünk.
Sigrid!
Mi történt? Hol voltál?
Hélnél. Megjártam a poklot. Ő pedig segítséget nyújtott.
Ki? Kicsoda?
Asgardi Loki.
Gyászolnod kell.
Sigrid! Lokiban nem bízhatsz, hiszen ő...
Hadd vigyelek haza!
Sírnom kéne talán? Nem maradt már könnyem. Bosszúra szomjazom.
Sigrid...
Csak én maradtam véremből. Ezt követeli a becsület. Meg kell ölnöm Thort.
Őt nem kötik a törvényeink és a becsület. Hiszen ő Thor.
Mi nem féljük az isteneket.
Nem bízom Lokiban.
Háborút akar?
Hát tőlem megkapja. Amíg az érdekeim úgy kívánják.
Öt harcos kell mellénk.
Egy-egy ujj, hogy a Nyitott Tenyér végül ökölbe záruljon körülöttünk.
Elveszetteket keresünk.
Akiknek nincs vesztenivalójuk.
És ki az első, akit a halálba küldenél?
Egy harcost, aki másra sem vágyik jobban.
Az én első válásom mintha nem járt volna ennyi vérrel.
A családom halott. Odin fia, Thor végzett velük.
Holtan akarom őt látni. Ehhez a célhoz rád van szükségem.
Hátrahagyjuk nevünket és minden törvényünket,
és feltehetően nem vár ránk más, csak a halál.
Pisálok egyet, és indulhatunk.
Egill!
Gyönyörűen cseng a nevem a szádból, Marja. Tudod,
hogy miért nevezett anyám Egillnek?
Miért?
Félkezű Egill miatt. Elvesztette a kezét, és kardra cserélte. Anyám sejthette,
hogy sok mindentől megfosztanak majd. De azzal áltatom magam, hogy tudta,
mi mindenre leszek képes fél kézzel.
De hát neked két kezed van.
Így igaz. És milyen bőkezűen bánik velük!
Az a végzetem, hogy szolgáljak és szolgáljanak.
- Ne a szád járjon! - Hanem bennem a farkad!
Apám!
Nyomorult féreg!
A költő tőrbe csalt. Megigézett bennünket álnok szavaival. Nem volt választásunk.
A költő fejét akarom!
Elkapni!
Arra ment!
Hová tűnt?
Merre van?
Ne csak álldogáljatok itt, mint egy csapat...
Arra!
Kit dugtál meg?
Te kit öltél meg?
Még senkit.
Én nem így képzelem a halálomat.
Mi szükséged van rám? Mi ez az egész?
Ha úgyis folyton fecsegsz, költő, mesélj valamit!
Jó! Miért is ne? Egy történetet, ami illik az utunkhoz.
Már ha tudnám, hogy hová is tartunk.
A te rúnáidnál erősebb mágia kell. A Seid-Konát keressük.
Akkor mondok egy mesét arról, hogy ez miért is rettenetes ötlet.
Halljátok a Seid-Kona történetét, aki tudja, hogy róla szólok,
ugyanis ő mindenről tud, még a gondolatainkat is ismeri,
amint a földjére lépünk.
Egykor olyan volt, mint te meg én,
de a hatalomért cserébe feláldozta a legféltettebb kincsét. A fiát.
Felfalta őt nyersen, miközben sikított, hogy Freyja megadja neki, amire vágyott.
A mindent látó szemet.
Egy olyan asszony, aki a fogával tépi le a kisdedéről a húst,
sokkal rosszabbra is képes lesz velünk, akik hívatlanul keressük fel.
Mit is akarunk ettől a némbertől?
Még az istenek is tartanak a jövőtől.
Újraalkotta a világfát.
Istenek! Ez a bűz!
Nem vagyunk egyedül.
Farkas!
Nem, ez csak egy farkasbőrbe bújt féreg.
Játsszunk, farkaskölyök!
Gyerünk, lábhoz, Ulfr!
Mit szóltok hozzá? Egy isten torkába valók a fogai. Jól mondom?
Tudja. Máris tud mindent. Belenézett a gyermeke zsigereibe,
és látta minden tervünket.
Akit Freyja kegyeiért ettem meg? Még mindig ezt mesélik?
Enyhíthetek a fájdalmon. Gyertek be!
Mégis hová?
Ő kicsoda?
Fattyúnak született Ulfr, és akként is élt egész életében.
A mocsokba merülve találtam rá, és magamhoz kötöttem.
Azóta én vagyok a gyóntatója, és a bűneiből nyerem az erőmet.
Ha megengeded, megmentem a kezét.
Miért bízzunk benned, boszorkány?
Mert egy idő után úgyis így lesz.
- Ez meg miféle vá...? - Csináld!
Akármi is az ára.
- Ne érj hozzá! - Várj!
Téged nem érdekel, hogy életben maradunk-e, csak hogy hallgassunk rád!
Félig igazad volt. Volt egykor egy Seid-Kona,
aki fiúnak adott életet. És amikor rám nézett,
tudta, hogy milyen jövő vár rám.
És szeretett engem, és én lettem a következő Seid-Kona.
Azóta én hordom anyám ruháját, és továbbviszem hagyatékát.
Azok az átkozott költők mindent megmásítanak.
Majd jobban igyekszem.
A farkast ajánlod nekem, de én boszorkányért jöttem.
Meg is kapsz. A rénszarvasoktól már mindent tudok.
Egy a sorsunk. Akár tetszik nekem, akár nem.
A fenevad kis híján végzett velünk. Nem is érdekel?
Téboly nélkül esélyünk sincs. Nem értesz egyet?
Közös az utunk, Sigrid, de te olyan erőkkel babrálsz,
amelyeket nem irányíthatsz.
Merre megyünk tovább?
Hogyhogy nem tudod, boszorkány?
Még öten is vajmi kevesek lennénk Thorral szemben, de úgy tudom, van egy törpe,
aki segíthet nekünk. Nidavellirbe tartunk.
Vigyázz!
A tó tükre fémtől csillog. A törpék itt végzik a kovácsmunkát.
A lápból nyerik a vasat.
Egykor más célt is szolgált. A királyok és papok nőket fojtottak bele.
Nőket?
Szerető nőket, akiket szajhának bélyegeztek.
Kiknek éles volt a nyelve és az esze. Kővé változtak itt,
a folyékony lángok között.
Kínjuktól élesek a fegyverek. Vértként öltöm magamra dühüket.
Vorr jur ekh...
Vorr jur ekh lo enthi denth, thak-jon makmur...
Halálnyelv. Meg kell felelnünk neki ahhoz, hogy bebocsáttatást nyerhessünk.
Vorr jur ekh lo enthi denth thak-jon makmur. Vorr jur ekh lo enthi denth
- thak-jon makmur. Vorr jur ekh lo... - Majd én tárgyalok vele.
Vorr jur ekh lo enthi denth thak-jon makmur.
Loki, te pók! Tartsd meg a szavadat!
Vorr jur ekh lo enthi denth thak-jon makmur.
Üdv, Sigrid! Nahát, ő lenne a társad? Bátor legény, vállalja a harcot.
Az én nevem Ragyogni vágyó, enyém a magány.
Nincs sem apám, sem pedig anyám.
Kőből származom, a tűzhelyben lakom.
És a halálom is ott vár majd rám.
A kaput egy talány nyitja.
Tűzkő. A tűzkő a megoldás.
A törpék mennyei szikrája.
Hol van ez az Andvari?
Eljön majd.
Hacsak a „barátod” nem puszta szórakozásból küldött ide.
Biztos most is itt rejtőzik.
Andvari! Kovácsok mestere. Leif vagyok, Gorm fia, a Völsung királya. Hosszú utat
- tettünk... - Tudom, hogy miért jöttetek.
Ismerem ezt a vért. Megjártad Hélt oda-vissza.
Istenölő acélt akarsz tőlem. Gyertek!
Jó ideje nem volt olyan vevőm, ki elég merész.
Nevezd meg az árat!
Félrevezettek. Én nem aranyat kérek.
Hanem mit?
Lelkeket.
„Sok életet elvehetünk, viszont a tiéd az enyém lesz.”
Az én acélom elnyesi a végzet szálait, és rontást okoz. De hogy hogyan és mikor,
azt nem lehet tudni. Ez a módja, hogy megóvjam a tolvajoktól.
Főleg egy bizonyostól. Talán ismeritek is. Loki.
Nem találkoztam vele. Én Thor fejét akarom.
És nem vagyok tolvaj. Megfizetem, amit kívánsz.
Várj! Fogalmad sincs, mire készülsz.
Sigrid!
Agancsnak hívják. És most már a tiéd.
Te az ő átkán nyerészkedsz?
Idősebb vagyok, mint hinnéd, és nem véletlenül.
Amikor őt eléri a végzete, engem megkímél az enyém.
Itt végeztünk. Másnak nem kell...
A késeket választom.
Elhagytam a fejszémet a kurva lápban.
Én magam vagyok a fegyver. Elég átok ül rajtam.
Hadd mondjam el végre, amit az asszonynak is akartam!
A fegyvereimet csak meggyőződéssel lehet forgatni. Ha úgy érzik,
hogy a harcosuk habozik, elevenen felperzselik.
Rajta látom az elhatározást, de a te szemedben csak
a kétség tükröződik.
Ne! Semmit sem kell bizonyítanod.
Úgy tűnik, mégis.
- Ha nem hiszel bennem... - Nem akarlak elveszíteni.
A tiéd vagyok.
Jöjjön bár Ragnarök vagy halál.
Még nem végeztünk. Öt harcost kerestél, de én csak négyet látok itt.
Várjatok! Veletek tartok.
És mi okból?
Az csakis az én dolgom. Vagy visszautasítasz?
Segíthetek erőt nyerni abból a vérből, ha nem bánod a fájdalmat.
Hogyan?
Az acél megedzi a vért.
Családom elhamvasztásánál nem fájhat jobban.
Ez jusson majd eszedbe!
Sigrid!
Az asszonyok acélba borítják.
A haragunk a tiéd. A gyászunk a tiéd.
Az acélunk a tiéd.
Sigrid!
Semmi baj. Minden rendben.
Nem tudom megsiratni őket, Leif. Képtelen vagyok sírni.
Tudom.
De nem maradsz könnyek nélkül. Ha akarod, széjjelzúzhatod az eget.
Öreg barátaim, Elme és Emlékezet. Osszátok meg velem Sigrid terveit!
Sigrid, szépséges vérara, ki hadat üzentél a fiamnak,
Odin tekintete figyel téged.