AMURGUL ZEILOR
SABIA ERETICULUI
Sigrid!
Sigrid.
Sigrid!
Sigrid cea nenevestită.
Cea pătimașă, cea rănită.
Ce vrei de la mine?
Multă vreme am trăit printre zei,
dar mă trag din uriași.
Uriașii doar ce au pierit.
Nu-mi pasă ce sânge ai în vine,
ci doar de faptul că al lor a curs și tu te-ai ascuns.
Și cu mine cum rămâne? Am murit și eu pentru tine?
Ești în iad, la Hel, dar vei supraviețui.
Ești doar un oaspete în putregaiul regatului meu.
Iadul e un tărâm,
iar Hel, o persoană.
Fiica mea de-a pururi muritoare.
Războinicii căzuți ajung în Valhalla, purtați de walkirii.
Hel ia hoții și trădătorii...
Mincinoșii, lașii și javrele.
Doar una mi-e pe potrivă.
Și m-ai numit „oaspete”. Oaspetele tău poate pleca?
Da, Mireasă însângerată.
Dar tu vrei răzbunare, nu mântuire.
Ai zis că mi-l dai pe Thor.
- Ai vreo armă care să-l omoare? - Așa ceva e ușor de procurat.
Gnomul Andvari te poate înarma,
dar Asgard îți va ține piept cu ușurință.
O singură dată i-au cedat bastioanele.
Zeii hățișurilor i-au pătruns zidurile odinioară, când s-au războit cu Odin.
Zeii Vanir?
Vrei să mă tocmesc cu vechii zei și să reaprind scânteia primului război?
Ce vrei tu e imposibil. E nebunie curată.
Nebunia noastră ar transforma lumea.
Vremea zeilor neînsemnați trebuie să treacă.
Să piară în Ragnarök.
De mă ajuți să-l omor pe Thor, cu restul lumii poți face ce poftești.
Strânge-ți războinicii și eu îți deschid calea către Vanaheim.
Alege-ți pe sprânceană soldații. Caută-i pe cei cu suflet torturat.
Pe ai mei, rupți din iad.
Du-te în grabă și-n taină.
Înainte să uneltească și Odin.
Sigrid!
Ce s-a întâmplat? Unde ai fost?
La Hel.
Am fost în iad.
Mi-a oferit o mână de ajutor.
Cine?
Loki din Asgard.
Trebuie să jelești.
Sigrid, Loki nu ți-e prieten, e...
Te duc eu acasă.
Vrei să plâng?
Nu am ce lacrimi vărsa.
- Eu răzbunarea o caut. - Sigrid.
Sunt ultima din spița mea.
Mi-o cere onoarea.
Trebuie să-l omor pe Thor.
El nu se sinchisește de valori și onoare.
El e Thor.
Noi nu ne temem de zei.
Nu am încredere în Loki.
De vrea război...
război îi dau.
Dar îmi văd interesul.
Vom lua cinci războinici în periplul nostru.
Câte unul pentru fiecare deget al Palmei Deschise, un pumn de fier.
Ne trebuie suflete pierdute.
Oameni care nu au nimic de pierdut.
Pe cine vrei să trimiți mai întâi la moarte?
Pe o sălbatică ce râvnește la așa ceva.
Eu parcă n-am sângerat atât când m-a stricat primul.
Mi-a pierit familia de mâna lui Thor Odinson.
Vreau să-l omor.
Ca să izbutesc, am nevoie de tine.
Fără lege, fără nume, fără stindard și poate fără să ne pierdem viețile.
Mă piș și mergem, da?
Egill...
Ce bine sună numele meu pe limba ta, Marja!
Știi de ce mi-a spus mama „Egill”?
De ce?
M-a botezat după Egill „O mână”.
Tizul meu și-a pierdut o mână și a primit o sabie.
Poate că mama știa că-mi vor fi răpite multe pe lumea asta.
Dar îmi place să cred că știa ce pot oferi și cu o singură mână.
Dar ai două mâini...
Așa e.
Ce rob generos!
Menirea mea e să slujesc și să fiu slujit.
Nu mai vorbi!
Dar nici nu te opri!
Tată!
Nenorocitule!
Ne-a înșelat bardul.
Ne-a înșfăcat cu vorbele sale desfrânate și ne-a lăsat neputincioși.
Răpuneți-l pe bard!
Prindeți-l!
Uitați-l!
Unde s-a dus?
Unde e?
Nu stați cu mâinile-n sân...
Pe acolo.
Pe cine ai futut?
- Tu pe cine ai ucis? - Pe nimeni, deocamdată.
Nu așa vreau să sfârșesc.
Nu aveți nevoie de mine. Ce facem aici?
De tot îți bați gura, bardule, măcar să depeni ceva.
Da, de ce nu?
O poveste despre periplul nostru, poate.
Dacă aș ști unde mergem.
Avem nevoie de magie mai puternică decât au bețele tale.
Merg la Seid-kona.
Iar eu vă voi povesti că este o idee proastă.
Acum, veți auzi de Seid-kona,
care știe că vorbesc despre ea, fiind atotștiutoare.
Ea ne știe și gândurile când îi încălcăm tărâmul.
Seid-kona a fost odată ca noi.
Dar, pentru putere, și-a jertfit ce avea mai de preț.
Pe fiul ei.
L-a mâncat de viu, urlând,
ca Freya să-i ofere ce și-a dorit,
ochiul atotvăzător.
Dacă a fost în stare să-și sfârtece pruncul pentru putere,
soarta noastră va fi și mai cruntă de îi călcăm pragul neinvitați.
De ce apelăm la un astfel de om?
Pentru că până și zeii se tem de viitor.
A făcut un copac al lumilor.
Doamne, ce duhoare!
Nu suntem singuri.
Un lup!
Nu, e doar o javră prefăcută în lup.
Haide, cuțu!
Fii cuminte, Ulfr!
O demonstrație.
Colții lui merită un gât de zeu, aș spune.
Nu-i așa?
Știe! Știe deja.
S-a uitat în mațele pruncului ei și i-au dezvăluit planurile noastre!
Fiul pe care l-am mâncat ca să-i intru în grații Freyei? Tot asta?
Vă pot ajuta robul.
Intrați!
Unde?
Cine e?
Ulfr s-a născut bastard și nici că și-a schimbat părul.
L-am prins cu o ispravă îndrăcită și l-am înrobit.
Acum eu îi sunt sfetnic și vina-i e puterea mea.
Îi pot salva mâna dacă-mi permiteți.
- De ce ne-am încrede în tine, vrăjitoare? - Fiindcă o veți face.
- Asta nu... - Fă ce e musai de făcut!
- Nu-l atinge! - Stai!
Ai fi în stare să ne duci la moarte, doar să te-ascultăm!
Ceva știați voi.
A fost odată o Seid-kona care a născut un fiu.
Dar și-a dat seama că menirea mea era să fiu femeie.
M-a iubit și m-a făcut Seid-kona ce i-a urmat.
Acum port straiele mamei mele și-i continui strădania.
Însă barzii au primenit adevărul.
Las' pe mâna mea!
Îmi oferi lupul tău.
Eu voiam o vrăjitoare.
Ai deja una. Renii de afară mi-au spus deja.
Avem destinele legate.
Chit că îmi convine sau nu.
Monstrul ăla era să ne omoare
și nici că ți-a păsat.
O misiune nebună cere nebunie.
Sau greșesc?
Am ales aceeași cale,
dar tu te amesteci în lucruri pe care nu le poți controla.
Încotro pornim?
Nu știi deja?
Noi am fi o țintă ușoară pentru Thor,
dar există un gnom care ne poate conferi un avantaj.
Mergem la Nidavellir.
Ai grijă!
Luciul apei ascunde metal.
Aici își fac forjele gnomii.
Își trag fierul din mlaștină.
Avea și altă întrebuințare.
Regii și preoții și-au înecat femeile aici.
Femeile?
Femei care au iubit și-au fost numite „târfe”.
Femei cu limbi ascuțite ce au sfârșit.
Le-au aruncat aici
și au împietrit în focul lichid.
Agonia lor sălășluiește în armele gnomilor.
Mânia lor va fi a mea.
Limba morților.
Și și-ar primi răspunsul înainte să ni se permită să intrăm.
Atunci, voi negocia.
Loki, păianjenule, ține-te de cuvânt!
Trăiască Sigrid!
Așadar, el e bărbatul tău.
Ești tare curajos, de ai pornit la o așa luptă!
„Sunt gata oricând să scânteiez, răzleață.
Nu am nici mamă și nici tată.
Mă trag din piatră și sălășluiesc în vatră.
Și-acolo îmi voi duce viața toată.”
O ghicitoare păzește poarta.
Cremene.
„Cremene” e răspunsul.
Scânteia divină a gnomilor.
Unde e acest Andvari?
O să vină.
Dacă nu cumva „amicul” tău ne-a adus aici de amuzament.
Probabil că se ascunde pe undeva.
Andvari, stăpân al forjei sale.
Eu sunt Leif, fiul lui Gorm și rege al Völsungului.
- Am venit de departe... - Știu de ce ați venit.
Știu sângele ăsta.
Ai trecut prin iad, pe la Hel.
Vrei metalul ce ucide zei.
Urmați-mă.
De mult timp n-am mai avut un mușteriu așa de temerar.
Cât dorești?
Ai fost înșelată. Eu nu sunt plătit cu aur.
Dar?
Cu suflete.
„Poți curma multe vieți cu mine, dar eu o voi curma pe a ta.”
Metalul meu taie firele sorții și aduce ghinion.
Dar nu se știe când și cum.
Așa mă apăr de hoți.
Mai ales de unul anume.
E posibil să-l știți.
Loki.
Nu l-am întâlnit. Eu pe Thor îl vreau.
Iar eu nu sunt hoață. Plătesc orice îmi cere arma.
Stai! Nu știi ce faci.
Sigrid.
Se numește Cornuta
și acum e a ta.
Tu ce câștigi de pe urma blestemului?
Sunt mai bătrân decât par, și nu din întâmplare.
Când ei i se va înfăptui destinul, eu voi fi cruțat.
Am isprăvit. Nu ne mai trebuie...
Eu iau cuțitele.
Mi-am pierdut toporul în afurisita de mlaștină.
Eu sunt o armă în sine
și blestemat îndeajuns.
Băgați de seamă!
Am încercat să-i spun femeii
că doar cei hotărâți îmi pot mânui armele.
Dacă arma simte șovăială în războinic, îl arde de viu.
Pe ea o văd neabătută,
dar tu, prietene,
tu te îndoiești.
Stai! N-ai nimic de dovedit.
Se pare că am.
- Dacă nu mă crezi... - Nu vreau să te pierd.
Sunt al tău.
Și-n Ragnarök, și-n pieire.
Încă n-ai terminat.
Cinci războinici ai căutat, și eu văd doar patru.
Stați așa!
Vă însoțesc și eu.
De ce?
Mă privește.
Mă refuzi?
Pot preface acel sânge în putere, dacă nu te temi de chin.
Cum?
Fierul va întări sângele.
Nimic nu doare mai tare decât să-mi văd neamul arzând.
Nu uita că ai spus asta.
Sigrid!
Femeile o vor îmbrăca în fier.
A ta e acum pătrunderea noastră.
A ta e acum cazna noastră.
Al tău e acum fierul nostru.
Sigrid!
Sigrid.
Stai liniștită!
Nu pot să-i jelesc, Leif.
Nici să plâng nu pot.
Știu.
Uite-ți lacrimile.
De dorești,
tu poți despica și văzduhul.
Vechii mei prieteni, Spirit și Memorie.
Vreau să știu de uneltirile lui Sigrid.
Sigrid.
Frumusețe.
Mireasă însângerată.
Se războiește cu fiul meu.
Odin deschide ochiul asupra ta.