Skub, min søn.
Mærk din styrke.
Hvad skyldes æren, gode Balder?
Vores far har sendt mig.
Han beordrer dig at blive hjemme, indtil han giver andre ordrer.
Og nævnede han i sin visdom årsagen til dette krav?
- Der er en kvinde, der vil dig det ondt. - En ungmø?
Odin sendte sine herolder efter den hedenske kvinde.
Det bryllup, vi smadrede, var der ingen overlevende?
Du dræbte jætterne, gammel som ung.
Farvel, Thor.
Pas på dine fødder.
Hil dig, Freja.
- Smuk som altid. - Hil dig, Loke Laufeyson.
Hvorfor mon? Hvorfor bærer du din mors navn?
Min far slog mig.
Det gjorde Laufey ikke.
Skal vi tale her, så tæt på din mand?
Han...
Han er min fangevogter, ikke min mand.
Ja, du var Odins krigsbytte.
Men det er dit krigshærgede land, der bekymrer mig.
Gode nyheder, håber jeg?
Vanerne tager imod din Sigrid, hvis hun blot beviser sit værd.
Men hvis hun fejler...
Hvis hun fejler, finder vi en anden.
Vores knive er allerede i vagternes maver.
De forbløder, før de opdager det.
Er det din egen mælk?
Pagter og aftaler er bedst skrevet med modermælk.
Så lad os skåle for et nærende venskab.
Så ankom flokken til udkanten af Vanaheim.
Og der blev de bragt til fald, udmattede som de var,
og desværre ædru, da de døde.
Jeg tror altid, den vil være...
Kold? Hård?
Rustningen stopper, hvad den skal.
- Du behøver ingen rustning hos mig. - Jeg ved det.
Ingen har set Vanaheims grænse i århundreder.
Troede du, den bare ville folde sig ud for vore øjne?
Nej, men jeg troede ikke, at vi ville løbe rundt i ring som fjolser.
Jeg troede, Loke ville...
Han kom straks, sidst jeg havde brug for ham.
Og nu? Intet.
Der må være en gåde eller en skjult dør eller...
Vi fik besked på at skynde os.
Hver gang jeg mærker en dråbe regn, tror jeg, Thor kommer efter os.
En ødemark.
Kæmpede vanerne og aserne her?
Det gjorde de. Ligesom andre også gjorde.
Som mine slægtninge derovre.
- Var det dværge? - Vi bliver til sten, når vi dør.
Alt dette var en slagmark. For længe siden.
Da verdenerne lige var blevet skabt,
var der vaneguder og aseguder.
De lignede hinanden.
Men vanerne kunne se fremtiden.
Det gjorde Odin jaloux.
Han havde givet sit øje for at forudse sin skæbne,
og nu ville han have vanernes sejdmagi.
Da de ikke ville give ham den, opstod der krig i verden.
Vanaheims tab var store.
Da Asgård tilbød fred,
måtte vanerne acceptere gamle enøjede Odins ensidige våbenhvile.
Odin tog vanernes spådomskunst
og æblerne, som gav dem evigt liv.
Og for at føje spot til skade tog han deres dronning, Freja, som hustru.
Guderne spyttede i en brønd, og krigen var forbi.
Og Vanaheim forseglede sig selv.
Noget jager os.
En snes ryttere.
De er hurtige. En dag bag os.
- Hvem? - Saddel op. Nu.
Der var ravne på himlen.
Odins jægere.
Bölverkrs.
Sigrid.
Blodbruden...
Verdenstræets rødder vrider sig her.
Jeg kan mærke det.
Hun kan mærke verdenstræet, men hun kan ikke vise os vejen.
Find ro, eller du får føle min hånd.
Han har ret.
Vi kan ikke løbe fra dem.
Hvis vi ikke finder grænsen, må vi kæmpe.
Det er på tide, du prøver igen.
Loke, hør mig.
Jeg ved ikke, hvorfor du er tavs, men jeg har brug for dig nu.
Hvis det her er en test, så fortæl mig, hvad der kræves.
Tal til mig.
Loke.
Stol aldrig på bedrageren.
Vidste du det?
- At du arbejdede med Loke? Fra starten. - Og du tog alligevel med.
Jeg måtte se det her med egne øjne.
- Lige nu har vi brug for Loke til at... - Han er ligesom Thor!
Eller vanerne, som du ville forhandle med.
Guder vil altid være guder. De er alle rænkesmede.
Vil du udfordre tingenes tilstand?
Så må vi gøre det selv. Vi må sætte dem alle op mod hinanden.
Selv Loke.
Det er deres spil.
Og du spiller med!
Hvorfor tror du, Loke ikke viser sig for dig?
Hvis en Asgårds gud krydser Vanaheims grænse, er det en krigshandling.
Magi har regler. Brug dem.
Bonde eller dronning, Sigrid den Grædende?
Du må vælge, hvilken du vil være.
Egil!
Jeg tager mine ord om din magi tilbage.
Ulfr!
Prøver han at dræbe os?
Min kunst kunne hele de sår.
Det her? Lidt smerte er godt.
Hvis du vil have smerte, så prøv at skubbe et barn ud.
Som at skræve over et bål.
Har du børn?
Tre sønner.
Hvor er de?
Valhalla.
Når du dræber Thor,
hvad sker der så?
Mener du, hvad jeg vil føle?
Nej, ikke det. Jeg mener... Holder regnen op?
Jeg ved det ikke.
Da vi var unge, sagde vi altid, vi ville dø i krig, hellige,
og blive mødt af Thor i Valhalla.
Men hvis vi dræber Thor,
hvor skal så vi hen, når vi dør?
Jeg ville se mine sønner igen.
Her.
Se.
Er der nogen?
- Vi er ikke kommet for at skade dig. - Frode! Lad dem være.
Vær hilset, krigere.
Jeg hedder Hrafnkel. Kom. Vi har mad.
Da rytterne kom, gemte vi os.
Du gjorde, hvad du skulle.
For din familie.
Jeg satte klokkerne op, så vi kunne høre dem komme.
I rider ikke under noget flag eller segl.
Ved I, hvad rytterne vil?
Nej.
Spis. Gå, når I er klar.
Hvad med jer?
De klokker kan ikke redde jer. Hvad vil I gøre?
Vi vil bede.
Undersøg dalen.
Balder kom med din advarsel.
Du skjuler mig, fader, som en uduelig kujon.
Fanget og indespærret her.
Hun er efter mig alene.
Jeg forlanger, at drabet bliver mit!
Du har dine spioner og din hær af jægere.
Men jeg har mine egne øjne!
Skyerne i himlen!
Den piskende regn!
Et øje, alle sammen.
Rytterne er foran og bagved os.
De ville ikke have overset de bønder, hvis de kom så tæt på.
Bønderne slog måske en handel af.
Klokkerne var ikke alarmer. De var lokkemad.
- Vi bliver drevet som kvæg. - Vi må tilbage.
Nu!
Hvad skjuler I?
Stop!
- Du må ikke gå derind! - Leif!
Det må du ikke! Hun er vores.
Hvad er det for noget?
Vi fandt hende i den brændte by og tog hende.
- Hvorfor dog? - På grund af Odin.
Kan I ikke se det?
Hun blev overladt til os, så vi kan bevise vores tro.
- Vil I ofre hende? - Ja!
Hvis guderne kræver det.
Ja.
Sigrid, de har lagt en fælde. De har...
Inge, nu!
Hvor er din søn?
Han er lige i nærheden.
Han henter dem.
Jeres lig vil glæde hans ravne,
og Odin vil skåne os.
Inge!
Er du okay?
Så du kan faktisk være til nytte.
Løb! Nu!
Kom så!
- Jeg går ikke. - Leif!
Der er ikke tid. Lad hende være!
Kan du stå op?
Leif!
Kom så.
Mor, far, jeg har hentet dem!
Mor? Far?
Ungmøen er min!
Leif! Vanaheim!
Sigrid!
Sigrid? Sigrid, hvor er du?
Ungmøen, jeg skulle frygte.
Hvad hedder min jægerinde?
Ved du ikke, hvem jeg er?
Jeg har gjort mange til enker og gjort børn forældreløse.
Hvad skal jeg kalde dig, skjoldpige?
Jeg er Den Grædende.
Sigrid!
Dit stædige ærinde skal ende i dag.
Men jeg ser dit spyd og din ånd.
Kom til fornuft, og du vil blive belønnet.
Jeg giver dig, hvad end du vil have.
Storme... De forårsager skade.
Men de heler også.
Lad mig lave dig et mirakel.
Jeg kan skabe liv på golde marker.
Eller er det dig, der ønsker dig frugtbarhed?
Du tror, jeg er en sørgende fiskerkone, der længes efter et barn?
Du har intet andet at tilbyde mig end dit hoved!
Det her er Vanaheims grænse.
Du har brudt aftalen.
At angribe mig nu ville være en krigshandling.
Næste gang vi mødes, knæler du for mig og trygler om min hammers nåde.
Tilgiv mig mit bedrag.
Ingen må komme ind i Vanaheim.
Ingen andre end de værdige.
Tekster af: Else Katrine Nielsen