‫- דמדומי האלים -‬
‫- לשמח את העורבים -‬
‫עכשיו, בן, תדחוף.‬
‫תרגיש את הכוח שלך.‬
‫מדוע אתה כאן, בלדר?‬
‫אבינו שלח אותי.‬
‫הוא דורש שתישאר ליד האח והבית‬ ‫עד שהוא יצווה אחרת.‬
‫והאם הוא ציין, בחוכמתו כי רבה, מדוע ולמה?‬
‫יש אישה אחת שמבקשת להרע לך.‬
‫עלמה?‬
‫אודין שלח את אנשיו בעקבות הכופרת.‬
‫החתונה שקטענו, אתה בטוח שאיש מהם לא שרד?‬
‫הרגת את הענקים, זקנים וצעירים.‬
‫היה שלום, ת'ור.‬
‫שים לב לרגליים שלך.‬
‫שלום, פרייה.‬
‫יפה כתמיד.‬
‫שלום, לוקי בן לאופיי.‬
‫מדוע זה כך, אני תוהה?‬ ‫מדוע אתה נושא את שם אמך?‬
‫אבי הכה אותי.‬
‫לאופיי לא עשתה זאת.‬
‫רצית שנשוחח כאן, כל כך קרוב לבעלך?‬
‫הוא...‬
‫הוא הסוהר שלי, לא בעלי.‬
‫אכן, היית שלל המלחמה של אודין.‬
‫אבל ארצך שסועת הקרבות היא מה שמדאיג אותי.‬
‫בשורות טובות, אני מקווה?‬
‫הוואניר יקבלו את סיגריד שלך,‬ ‫אם היא תוכיח את ערכה.‬
‫אבל אם היא תיכשל...‬
‫אם היא תיכשל, נמצא מישהו אחר.‬
‫הסכינים שלנו חדרו כבר לקרביהם של השומרים.‬
‫הם ידממו למוות לפני שיבחינו בכך אפילו.‬
‫החלב הזה הגיע ממך?‬
‫חלב אם הוא הדרך הטובה ביותר‬ ‫לכרות בריתות והסכמים.‬
‫נשתה, אם כך, לחיי חברות קרובה במיוחד.‬
‫וכך הגיעה החבורה לפאתי ואנאהיים.‬
‫ושם הם הוכנעו, עייפים,‬
‫ופיכחים למרבה הצער בעת מותם.‬
‫אני תמיד חושב שזה יהיה...‬
‫קר?‬
‫קשיח?‬
‫השריון נועד לחסום.‬
‫את לא זקוקה לשריון כשאת איתי.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫איש לא ראה את גבול ואנאהיים כבר מאות שנים.‬
‫לא חשבת שהכול יהיה‬ ‫פשוט מוכן לקראתנו, נכון?‬
‫לא, אבל לא ציפיתי‬ ‫שנסתובב במעגלים כמו טיפשים.‬
‫חשבתי שלוקי...‬
‫הוא הופיע מיד בפעם האחרונה‬ ‫שהייתי זקוקה לו.‬
‫ועכשיו? כלום.‬
‫חייבת להיות חידה, או דלת סתרים, או...‬
‫אמרו לנו להזדרז.‬
‫בכל פעם שאני חשה בטיפת גשם,‬ ‫אני חושבת שת'ור הגיע סוף סוף.‬
‫שממה.‬
‫הוואניר והאסיר נלחמו כאן?‬
‫כן. ואחרים לצדם.‬
‫כמו בני עמי שניצבים שם.‬
‫אלו היו גמדים?‬ ‫-אנחנו נהפכים לאבן במותנו.‬
‫כל זה היה שדה קרב. לפני הרבה זמן.‬
‫כשהעולמות היו חדשים,‬
‫היו אלי ואניר ואלי אסיר.‬
‫הם היו דומים מאוד.‬
‫אבל הוואניר ידעו לחזות את העתיד.‬
‫זה עורר קנאה באודין.‬
‫הוא הקריב את עינו בניסיון לראות את גורלו,‬
‫וכעת חשק בכוחה של מכשפת הוואניר.‬
‫כשהם סירבו לתת לו אותו,‬ ‫העולם ידע מלחמה לראשונה.‬
‫ואנאהיים שילמה מחיר כבד.‬
‫כשאסגארד הציעו שלום,‬
‫הוואניר נאלצו להסכים להפסקת האש‬ ‫החד-צדדית של אודין בעל העין האחת.‬
‫אודין לקח מהוואניר‬ ‫את היכולת לחזות את העתיד,‬
‫ואת התפוחים שהעניקו להם חיי נצח.‬
‫וכדי להוסיף חטא על פשע,‬
‫הוא לקח כרעיה את המלכה שלהם, פרייה.‬
‫כל האלים ירקו לבאר,‬
‫והמלחמה נגמרה.‬
‫ואנאהיים ניתקה את עצמה מהעולם.‬
‫משהו צד אותנו.‬
‫עשרים פרשים.‬
‫הם מהירים. הם במרחק יום מכאן.‬
‫מי?‬ ‫-תעלו על הסוסים. עכשיו.‬
‫ראיתי עורבים בשמיים.‬
‫הציידים של אודין.‬
‫בולוורקרים.‬
‫סיגריד.‬
‫כלת-דם...‬
‫שורשיו של עץ העולם מתעקלים כאן.‬
‫אני חשה בהם.‬
‫היא חשה בעץ העולם,‬ ‫ובכל זאת לא יכולה להראות לנו את הדרך.‬
‫תהיה בשקט או שתחוש בנחת זרועי.‬
‫הוא צודק.‬
‫לא נצליח לברוח מהם.‬
‫אם לא נמצא את הגבול, נצטרך להילחם.‬
‫אני חושב שכדאי שתנסי שוב.‬
‫לוקי, שמע אותי.‬
‫אני לא יודעת מדוע אתה שותק,‬ ‫אבל אני זקוקה לך עכשיו.‬
‫אם זהו מבחן, אמור לי מה נדרש ממני.‬
‫בבקשה. דבר.‬
‫לוקי.‬
‫לעולם אל תסמכי על הנוכל.‬
‫ידעת?‬
‫שאת משתפת פעולה עם לוקי? מההתחלה.‬
‫ובכל זאת באת.‬
‫הייתי חייב לראות את זה במו עיניי.‬
‫לעת עתה, לוקי מועיל...‬
‫הוא לא שונה מת'ור!‬
‫או מהוואניר שעמם את רוצה להתמקח.‬
‫אלים תמיד יישארו אלים. רוקמי מזימות כולם.‬
‫את רוצה לקרוא תגר על סדר הדברים?‬
‫אז עלינו לעשות זאת בעצמנו.‬ ‫עלינו לשלח אותם זה בזה.‬
‫אפילו את לוקי.‬
‫זה המשחק שהם משחקים.‬
‫ואת מעורבת בו!‬
‫למה לוקי לא מגיע, לדעתך?‬
‫אם אל של אסגארד יחצה את גבול ואנאהיים,‬ ‫זאת תהיה הכרזת מלחמה.‬
‫לקסם יש חוקים. תשתמשי בהם.‬
‫כלי שרת או לוחמת, סיגריד הבוכייה.‬
‫עלייך לבחור מי תהיי.‬
‫אגיל!‬
‫אני חוזר בי מכל מה שאמרתי על הקסם שלך.‬
‫אולפר!‬
‫הוא מנסה להרוג אותנו?‬
‫האמנות שלי יכולה לרפא את הפצעים האלו.‬
‫זה? קצת כאב זה טוב.‬
‫אם אתה מעוניין בכאב, נסה ללדת ילד.‬
‫זה כמו לכרוע מעל מדורה.‬
‫יש לך ילדים?‬
‫שלושה בנים.‬
‫איפה הם?‬
‫ולהאלה.‬
‫כשתהרגי את ת'ור,‬
‫מה יקרה?‬
‫זאת אומרת, איך ארגיש?‬
‫לא, לא זה. התכוונתי...‬
‫הגשם ייפסק?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫כשהיינו צעירים, תמיד אמרנו‬ ‫שנמות בשדה הקרב, מות קדושים,‬
‫ושת'ור יקבל את פנינו בוולהאלה.‬
‫אבל אם נשחט את ת'ור,‬
‫לאן נלך כשנמות?‬
‫רציתי לראות שוב את הבנים שלי.‬
‫כאן.‬
‫הביטו.‬
‫יש שם מישהו?‬
‫לא באנו לכאן לפגוע בך.‬ ‫-פרוד! הנח להם.‬
‫שלום, לוחמים.‬
‫שמי הרפנקל. בואו. יש לנו אוכל.‬
‫כשהפרשים הגיעו, הסתתרנו.‬
‫עשית את מה שנדרש ממך.‬
‫למען המשפחה שלך.‬
‫תליתי את הפעמונים כדי שנשמע אותם באים.‬
‫אתם לא רוכבים תחת דגל כלשהו, או חותם.‬
‫אתה יודע מה רוצים הפרשים?‬
‫לא.‬
‫תאכלו. תעזבו כשתוכלו.‬
‫ואתם?‬
‫הפעמונים האלו לא יצילו אתכם.‬
‫מה תעשו?‬
‫נתפלל.‬
‫תסרקו את העמק.‬
‫בלדר מסר לי את דברי האזהרה שלך.‬
‫אתה מסתיר אותי, אבא, כמו הייתי פחדן וחלש.‬
‫כלוא כאן, מוגבל.‬
‫העלמה הזאת מחפשת רק אותי.‬
‫אני דורש שמותה יהיה שלי בלבד!‬
‫לך יש מרגלים ושפע של ציידים.‬
‫אבל לי יש עיניים משלי!‬
‫העננים שבשמיים!‬
‫הגשם שלא פוסק!‬
‫בעל העין האחת, כולם.‬
‫הפרשים לפנינו ומאחורינו.‬
‫הם בטח לא פספסו את האיכרים ההם‬ ‫אם הם היו קרובים כל כך.‬
‫אלא אם האיכרים עשו עסקה.‬
‫הפעמונים. זאת לא הייתה התרעה.‬
‫זה היה פיתיון.‬
‫הם מקיפים אותנו.‬
‫אנחנו חייבים לחזור.‬
‫עכשיו!‬
‫מה מוסתר כאן?‬
‫עצור!‬
‫אסור לך להיכנס לשם!‬ ‫-ליף!‬
‫אסור לך! היא שלנו.‬
‫מהו הטירוף הזה?‬
‫מצאנו אותה בעיר השרופה ולקחנו אותה.‬
‫לאיזו מטרה?‬
‫בשביל אודין.‬
‫אתה לא מבין?‬
‫היא הושארה לנו כדי שנוכיח את אמונתנו.‬
‫אתה תקריב אותה?‬ ‫-כן!‬
‫אם האלים ידרשו זאת.‬
‫כן.‬
‫סיגריד, הם טמנו מלכודת! הם...‬
‫אינגה, עכשיו!‬
‫איפה הבן שלך?‬
‫הוא קרוב מספיק.‬
‫הוא הלך להביא אותם.‬
‫הגופות שלכם ישמחו את העורבים שלו.‬
‫ואודין יחוס על חיינו.‬
‫אינגה!‬
‫את בסדר?‬
‫אז אתה כן יכול להועיל.‬
‫תברחו! מהר!‬
‫קדימה!‬
‫אני לא הולך.‬ ‫-ליף!‬
‫אין זמן!‬
‫תשאיר אותה!‬
‫את יכולה לעמוד?‬
‫ליף!‬
‫בואי!‬
‫אימא, אבא, הבאתי אותם!‬
‫אימא? אבא?‬
‫העלמה שייכת לי!‬
‫ליף! ואנאהיים!‬
‫סיגריד!‬
‫סיגריד? סיגריד, איפה את?‬
‫העלמה שאני אמור לפחד מפניה.‬
‫מהו שמה של הציידת שלי?‬
‫אתה לא יודע מי אני?‬
‫אני אחראי להרבה אלמנות‬ ‫ולעגלות מלאות ביתומים.‬
‫איך אקרא לך, עלמת המגן?‬
‫אני היא "הבוכייה".‬
‫סיגריד!‬
‫המסע העיקש שלך יסתיים היום.‬
‫אבל אני רואה את החנית ואת הנחישות שלך.‬
‫אם תפעלי בהיגיון, תקבלי פיצוי.‬
‫אתן לך כל מה שתרצי.‬
‫הסערות פוגעות.‬
‫אבל גם מרפאות.‬
‫הרשי לי לעשות נס למענך.‬
‫אני יכול להפיח חיים בשדות עקרים.‬
‫ואולי את זו שרוצה להיות פורייה?‬
‫אתה חושב שאני איזו אשת דייג אבלה‬ ‫שמשתוקקת לילד?‬
‫אין לך מה להציע לי‬
‫חוץ מהראש שלך!‬
‫זהו הגבול של ואנאהיים.‬
‫הפרת את ההסכם.‬
‫אם תתקוף אותי עכשיו, זאת תהיה הכרזת מלחמה.‬
‫בפעם הבאה שניפגש, את תכרעי ברך לפניי‬
‫ותתחנני לרחמי הפטיש שלי.‬
‫אני מצטערת שהולכתי אתכם שולל.‬
‫הכניסה לוואנאהיים אסורה על כולם.‬
‫על כולם, מלבד על הראויים לכך.‬
‫תרגום כתוביות: דוד סבן‬