ZKÁZA BOHŮ
ČERV
Copak mého muže v nebi nic netěší?
Může mu Sif nějak posloužit?
Navštěvuješ mou pláž, když krvácíš?
Nečisté ženské tu nechci.
Přicházím s nabídkou rozkoše sladké jako med.
Nečisté jsou jen mé stopy.
Prozraď své jméno, děvče, nebo zmiz.
Jsem bohyně rudých šlépějí.
Bohyně přemožených a zlomených.
Jsem tvůj vynucený odchod domů po prohře.
Sandraudiga zvaná Obávaná.
Ta šílená mrcha.
Přelstila mě.
Tak tě poprvé poznávám... porážko.
Můžeš mě poznat podle libosti.
Co můžu pro Ódinova syna udělat?
Zapláčeš?
- Netušila jsem, že bohové mohou hnít. - Bez uctívačů jsou zanedbaní.
Ale pořád jsou to bozi. Když se jim zachce, zabijí tě.
Král Tiwaz a jeho božští potomci mají v Ásgardu zvědy.
Věděli, že vás mají očekávat.
Král vás se svou nalezenkyní zkoušel.
Zachránili jste ji.
A tak se vám u Vanů dostane přijetí.
Králi Tiwazi, děkujeme za tvou pohostinnost.
Jsem Leif, král klanu Völsungů.
Přicházím jako pomocník své nastávající královny Sigrid.
O pomstě tvé krvavé nevěsty víme.
Pak víte, že potřebujeme pomoc. Nežádáme tě, abys bojoval po našem boku.
Žádáme jen o pomoc. Jinak se za hradby Ásgardu nedostaneme.
Uzavřeli jsme s Ódinem a jeho potomky dohodu.
Příměří stvrzené slinou neporušíme.
Copak ho Thór neporušil jako první?
Kvůli jednomu přešlapu nespálíme svět na prach.
Žádáš příliš.
Pak nebudu žádat.
Ale žadonit.
Otec ve mně pěstoval úctu k Vanům.
Na vaši počest můj lid prolil mnoho medoviny i krve válečníků.
Prosím... pomozte nám.
Ne.
A když vám přineseme jablka nesmrtelnosti?
Udržovaly život ve vašich síních, než je Ódin sebral.
A teď chřadnete, zatímco Ásové si užívají věčného mládí.
Do zlatého sadu nesmíme.
Pokud se vy, smrtelníci, dostanete, kam Vanové nesmí,
a pokud porazíte sněžného draka Fáfniho...
Fáfniho?
A získáte byť jediné jablko z toho pokladu,
pokud opravdu dokážete nemožné, pak ano,
Vanové vám pomohou.
Přinesu vám jich celou nůši, spolehněte se.
Vezmete s sebou smrtelnici.
Naše služebná Thyra vám pomůže.
A přinese zprávy o vaší smrti.
Zabijem toho zasranýho draka!
Ne, toho zasranýho draka zabiju já.
Vystrojíme hostinu k uctění těch, kteří jdou na smrt.
Jak dlouho už s nimi žiješ?
Vanové mě našli na hranicích,
děcko odložené na cestě.
Sloužím jim.
Vychovali mě a jsou na mě hodní.
Hodní? Když jsme tě našli, bylas v nebezpečí.
Byla to zkouška.
Poslali mě v poutech k rolníkům.
Vanové věděli, co mi hodlají provést,
co je v jejich srdcích.
Ale o vašich srdcích netušili nic.
Egile, nesu ti...
Ta jablka...
Jak tě to napadlo?
Musela jsem něco udělat, když ty ses před ním plazil.
Potřebujeme sílu.
Poklekl jsi dnes,
poklekl jsi i před mým otcem a před Andvarim.
Před kým nepoklekneš?
- Smilování není měna k rozhazování. - Sem nám vstup koupilo.
Ty bys byla radši, kdybych vypálil celý svět,
naložil na loď cizí kořist a nechal po sobě naříkající vdovy?
Takový já nejsem, Sigrid.
Patnáctiletému Egilovi jsi zabil otce přímo před očima,
zotročils ho a donutils ho, ať ti je vděčný.
Leif Nemilosrdný.
Ten si mě získal.
Leife.
Pane.
Egile, odsloužil sis dobrých 10 let a došel dál, než mi dlužíš.
Další kroky budou už jen tvé.
Jsi volný.
Cože? Potřebujeme každého muže.
Jsem... volný?
Smím odejít?
Svůj dluh jsi splatil.
Leif Milosrdný ti dává své slovo.
Čarodějko, něco bych od tebe potřeboval.
Co potřebuješ, otroku?
Nejsem otrok.
Král mě propustil... a proto tě žádám o radu.
Neporadí ti ty tvé klacíky?
Tak mluv...
Slyš příběh o otroku Egilovi.
Nikdy nebyl pánem svého osudu.
Nepřemýšlel nad budoucností,
protože otrok, který má naději, je pouhý blázen.
Kam mám jít?
Mám jít?
Vidím dvě cesty.
Máš na výběr.
Pokračuj v cestě do Ásgardu, a tvůj příběh brzy skončí.
Nebo se vrať domů a napiš ještě mnoho kapitol.
Chceš, abych zůstal?
Chceš se mnou spát kvůli historce?
A pak vyprávět, žes ulehl s čarodějkou a přežil?
Ne, prosím tě, já...
Přál bych si znát tvé jméno.
Zkus krále Tiwaze.
To bude teprve příběh.
„Zcestovalý Egil
si v jediný den vysloužil svobodu a opíchal boha.“
Neměl jsem sem chodit.
Teď tě bude nenávidět.
Ale přežije.
Fáfni!
Hodně štěstí, můj králi.
Jestli se znovu setkáme, snad se přivítáme jako přátelé.
Myslíš, že se ještě setkáme?
Fáfni! Rozmrdám ti lebku!
To je příběh sám o sobě.
Včera se Andvari pořádně opil.
A vyprávěl nám něco pozoruhodného.
Tak poslední příběh?
Pro štěstí.
Slyšte příběh o Andvariho zášti.
V dávných dobách žili dva princové z rodu trpaslíků
a ti na sebe brali zvířecí podobu.
Spřátelili se s dalším trpaslíkem, který také uměl měnit kůži, Andvarim.
Byli dobří přátelé,
dokud nepřišel Loki.
Tvrdil, že to byla nehoda,
ale už tehdy spřádal spletité lsti.
Král, otec onoho trpaslíka, žádal Ásgard o vyrovnání.
Říkal tomu výkupné.
Loki souhlasil
a věnoval králi nevýslovné bohatství.
Jenže nebylo jeho.
Ukradl ho... Andvarimu.
Až tehdy si Andvari uvědomil, že smrt korunního prince
dosadila na trůn nového následníka, princova bratra.
Fáfniho.
Jenže uchvatitel trůnu nevěděl, že Andvari na své zlato uvalil mocnou kletbu.
Netrvalo dlouho
a Fáfni získal novou podobu, připomínající ptáka.
Fáfni si už trůn nemohl nárokovat. O všechno přišel.
Až na výkupné za vydru a svého komplice, Lokiho,
který už ale potřeboval opatrovat jinačí kořist.
Jablka věčného života.
Slyšela jsem, že kuješ vlastní pomstu.
- To jsem nevěděla. - Loki ano.
Nejspíš věděl, že půjdeme po Fáfnim,
a věřil, že budu užitečný.
Fáfni býval můj bratr kovář.
Loki ho využil a zničil.
A tak zničil i mě.
A zničí i tebe.
Ledaže dostaneš rozum a přidáš se k mé pomstě...
Nesmíš Lokiho zabít.
Dokud nedostanu, co chci, ale... až bude dokonáno,
když zabiješ Lokiho dřív než on mě,
nebudu truchlit.
V hlubokých vodách se červi většinou nevyskytují, Loki.
Tiše, má Sigrid.
Překvapuje mě, že ses uvolil se mnou mluvit.
Když jsem tě volala v pustině, nevyslyšels mě.
A přesto tě Thór sledoval do Vanaheimu.
Podnikám kroky, ať si jich všímáš, nebo ne.
Tvých bájných „kroků“ jsem mnoho neviděla. Slíbils mi Thóra.
Dej nám aspoň ta pitomá jablka.
Copak ti Fáfni nesloužil?
Tak jako Egil sloužil kdysi tobě.
Když ti teď pomůžu, Ódin se to dozví.
Co tě trápí víc?
Moje tichá práce?
Nebo že tvůj chlapec ohýbá hřbet jako žebrák?
Pravděpodobnější je, že mě utrápíš ty.
Ale mám o Leifa strach.
Chci, aby to přežil.
Leif je dobrý král.
Laskavý a spravedlivý.
Ne, něžně ne.
Jsi král.
Popadni svět za pačesy a tahej!
To musí být Fáfniho jed.
Tyhle řeky jsou jenom sliny toho parchanta.
Má paní, chci vám říct,
že na moři byla tma a skoro nic jsem neviděla...
Škoda.
Mám po boku radši lučištnice s dobrým zrakem.
Dej mi svůj luk.
To není trik.
Moje magie pochází z útrob.
A co je tětiva?
Jen napnuté vnitřnosti.
Co bude umět teď?
Probodne kůži toho tvora.
S trochou štěstí.
Neměj strach, děvče. Dnes nezemřeš.
Schovejte se!
Fáfni!
Pokud jsi zapomněl řeč lidí, mluvme jazykem trpaslíků.
Mluvme ozvěnou hor!
Andvari, syn Óinův.
Ušel jsi dlouhou cestu za věčným životem,
ale já ti můžu nabídnout jen smrt.
Starý jsem až dost. Tvoje jablka nepotřebuju.
Lidé nesmrtelnost nepotřebují, chtějí ji.
A já vím, že ji chceš taky,
ty vykleštěná svině.
Přivedls do mého sadu cizí meče!
Je to tvoje vina, Andvari.
Ty zasraná štiko!
Rybí potěre!
V rybu se měním rád.
Podívej se, co se stalo z tebe.
Jez. Uzdrav se.
Byl to můj bratr kovář.
Nechte ho žít.
Tohle jsi chtěla?
Traviči!
Leife!
Loki.
Překlad titulků: Antonie Dědečková