RAGNAROK
ORMEN
Æægghh!
Er der intet i himlen, der behager min husbond?
Kan din egen Sif være til nytte?
Besøger du min strand, mens du bløder? Jeg ønsker ingen beskidte kvinder.
Jeg besøger dit gilde med en ren kusse. Kun mine fodtrin er plettede.
Sig dit navn, tøs. Eller skrid.
Jeg er de karmosinrøde vejes gudinde. Jeg går med de knuste og knækkede.
Jeg er din tvungne march hjem fra nederlaget.
Sandraudiga den Frygtelige.
Den gale mær. Hun narrede mig. Det er - nyt for mig at møde dig - nederlag.
Du må kende mig så godt, som du ønsker.
Hvad kan jeg tilbyde Odins søn?
Vil du græde?
Jeg anede ikke, guder kunne rådne.
De er utilbedte og forsømte. Men de er stadig guder og kan dræbe dig,
hvis de vil.
Kong Tiwaz og hans hellige slægt har øjne i Asgård. De fortalte ham, at I kom.
Han testede jer med sit hittebarn. I reddede hende.
Så vanerne - tillader jer - en audiens.
Kong Tiwaz. Vi takker dig for din gæstfrihed.
Jeg er Leif - vølsunge-klanens konge - og jeg står her som min fremtidige
dronning Sigrids medhjælp.
Vi kender godt til din Blod-bruds hævn.
Så ved I, vi har brug for hjælp.
Vi beder jer ikke om at marchere i samlet flok. Vi beder
kun om hjælp. Ellers når vi aldrig forbi Asgårds mur.
Vi blandede vores gude-klat med Odins venner og slægtninge.
Vi vil ikke bryde - vores spyt-svorne fred.
Var det ikke Thor, der brød den først?
Vi vil ikke brænde verden ned for en enkelt fodfejl. I beder om for meget.
Så vil jeg ikke spørge.
Jeg vil tigge.
Min fader opdrog mig med vanerne i hjertet.
Længe har mit folk hældt god mjød og bedre mænd ud til din ære. Jeg beder... hjælp os.
Nej.
Og hvad hvis vi bringer dig udødelighedens æbler?
De holdt liv i dine sale, indtil Odin tog dem. Nu sygner du hen,
mens aserne nyder evig ungdom.
Den gyldne frugthave er forbudt for os.
Men hvis I dødelige tager hen,
hvor vanerne ikke kan - hvis I kan besejre snedragen Fafner...
Fafner?
... Og generobre bare et enkelt æble fra hans forråd...
hvis I kan gøre det umulige - så ja.
Så vil vanerne hjælpe jer.
Når jeg vender tilbage med en hel skæppe, vil jeg huske dit løfte.
I tager vores dødelige med jer. Vores tjener Thyra vil hjælpe jer i forsøget.
Og tilbagebringe nyheden om jeres død.
Vi skal ud at dræbe en skide drage?!
Nej. Jeg skal ud at dræbe den skide drage.
Vi holder et gilde - for at hædre dem, der snart skal dø.
Hvor længe har du boet hos dem?
Vanerne fandt mig i grænselandet - et spædbarn
efterladt i grøften. Jeg tjente dem. De opfostrede mig. De var gode ved mig.
Gode ved dig? Du var i fare, da vi fandt dig.
Kun for at teste jer. Jeg blev sendt i lænker til bønderne.
Vanerne vidste, hvad de ville gøre ved mig.
Hvad de havde i hjertet.
Men de ønskede at vide, hvad der var i jeres.
- Egil, jeg har... - Mm. Mm.
Æblerne...
Hvordan kom det til dig?
Jeg var nødt til at gøre noget, da du lå på knæ.
Vi må være stærke. Du knælede i dag. Og inden da til min fader, til Andvare.
Hvem knæler du ikke for?
Nåde er ikke bare en eller anden mønt, du kan bruge af.
Det fik os hertil.
Så du hellere,
jeg brændte verden ned til grunden og læssede andres bytte over på mit skib
til lyden af deres kvinders skrig? Den mand er jeg ikke, Sigrid!
Du dræbte Egils fader foran øjnene af ham, da han var femten.
Tog ham som slave og fik hans kærlighed til gengæld. Leif den Ubarmhjertige.
Dét er manden, der vandt mig.
Leif.
Herre.
Egil. Du har tjent mig ti gode år og gået længere, end du skylder mig.
Dine næste skridt er dine egne.
Du er fri.
Hvad?! Vi skal bruge alle de mænd, vi har!
Er... er jeg fri?
- Kan jeg tage af sted? - Din gæld er betalt.
Det siger Leif den Barmhjertige.
Troldkvinde, der er noget, jeg har brug for.
Nåh. Hvad mener du at mangle, træl?
Jeg er ikke – en træl. Min konge har frigivet mig, og nu beder jeg om dit råd.
Du har ikke mandsmod nok til selv at se? Lad mig høre...
Historien om trællen Egil. Han har aldrig ejet sin fremtid.
Han har aldrig set fremad - for en købt mand, der nærer håb, er en tåbe.
Hvor tager jeg hen?
Tager jeg overhovedet afsted?
Jeg ser to veje, du kan tage. Du har et valg. Fortsæt mod Asgård,
og din historie ender brat. Eller tag hjem,
og skriv mange flere kapitler.
Vil du have, jeg bliver?
Så du vil i seng med mig, hvad? For at sige,
du har ligget med en heks og overlevet?
Nej! Nej, nej. Jeg - I guder, jeg ville ønske, jeg kendte dit navn.
Prøv kong Tiwaz. Se, der er en historie. ”Den berejste Egil,
som vandt sin frihed og kneppede en gud; og det hele på én dag.
Jeg skulle ikke have spurgt dig.
Han vil hade dig nu.
Men han overlever.
Fafnir! Jeg mok ee-vallgo jaem jorr Fjol! Jokk udov eth glon-tho!
Lev vel, min konge.
Jeg håber - hvis vi ses igen - at vi kan møde hinanden som venner.
Tror du, det er sandsynligt, vi ses igen?
Fafner! Jeg knepper dig i kraniet!
Det er en historie helt for sig.
I aftes blev Andvare virkelig fuld. Og sikke en historie, han fortalte.
- En sidste historie? For held. - Historien om Andvare,
Dværgen der bærer nag.
I en svunden tid levede der to dværgprinser,
der tog dyreform for at udforske deres kongerige.
De blev venner med en anden ung dværg, der kunne ændre udseende - Andvare.
Gode venner var de. Indtil Loke kom.
Og han påstod, det var en ulykke.
Men selv dengang - lagde Loke planer - i flere lag.
Dværgens fader, kongen, krævede betaling fra Asgård.
Han kaldte det løsepenge. Loke accepterede - han tilbød
ufattelige skatte og leverede. Men guldet var slet ikke hans.
Han havde stjålet det - fra Andvare. Først da gik det op for Andvare,
at med kronprinsen ude af billedet - var der en ny arving til tronen.
Prinsens egen broder.
Fafner.
Men tronraneren vidste ikke,
at Andvare havde kastet en kraftfuld forbandelse på sit guld.
Og inden længe - vred Fafner sig ind i en ny form, meget lig en fugl.
Fafner kunne ikke længere gøre krav på tronen. Han havde intet.
Intet udover odderens guld, og hans medsammensvorne,
Loke - der allerede havde andet gods, der skulle bevogtes.
Det evige livs æbler.
Jeg hører, at du også søger din egen hævn. Det vidste jeg ikke.
Det gjorde Loke. Jeg tror, han vidste, at vi skulle efter Fafner - og tænkte, jeg
ville være nyttig. Fafner var engang min esse-broder. Loke brugte ham og ødelagde
ham. Og derfor ødelagde han mig. Og han vil givetvis også ødelægge dig. Medmindre
du finder fornuften og slutter dig til mig i min hævns fylde.
Du må ikke dræbe Loke.
Ikke før jeg har, hvad jeg vil have. Men- når det er ovre, hvis du dræber Loke,
før han dræber mig? Vil jeg ikke sørge.
Det er sjældent, man finder orme på dybt vand - Loke.
Tal pænt, min Sigrid.
Jeg er overasket over' du overhovedet taler
til mig. Jeg kaldte på dig i ødemarken. Du ænsede mig ikke.
Og dog tordnede Thor dig ind i Vanaheim.
Jeg tager mine træk. Om du ser det eller ej.
Jeg har ikke set meget til dine besungne ”træk”. Du lovede mig Thor.
Du kan i det mindste give os de skide æbler.
Var Fafner ikke din tjener engang?
Som Egil engang var din.
Hvis jeg hjælper dig nu, vil det komme Odin for øre.
Hvad sårer dig dybest? At mit værk er tyst?
Eller at din tapre mand knælede som en tigger?
Årh...
Jeg tror, det er dig, der kommer til at såre mig. Men jeg frygter for Leif. Jeg
- vil have, at han overlever det her. - Leif er en god konge.
Venlig og retfærdig.
Nej. Ikke blødt. Du er konge. Tag verden ved håret og riv!
Fafners gift. Uden tvivl. Disse floder er intet andet end bæstets savl.
Min frue, jeg vil bare sige, mh - på havet var det - mørkt,
og- og jeg kunne næsten ikke se noget, og...
Det var en skam. Mine bueskytter skal helst have gode øjne i hovedet.
Giv mig din bue.
Det er ikke et trick.
Min magi virker på indvolde. Og hvad er en buestreng lavet af? Udspændte indvolde.
Hvad kan den så nu?
Gennemtrænge bæstets hud. Hvis du er heldig.
Vær ikke bange, min pige. Du skal ikke dø i dag.
Gem jer!
Fafner!
Hvis du har glemt menneskets tale, så lad os tale dværgmål!
Lad os tale bjergets ekko!
Andvare, søn af Oin.
Du er rejst langt efter evigt liv, hvor jeg kun kan tilbyde døden.
Jeg er gammel nok. Jeg har ikke brug for dine æbler.
Ingen har brug for udødelighed. De ønsker den.
Og jeg ved, du ønsker den, din gildede horeunge.
Du bragte fremmede sværd til min lund!
Argh!
HYAH!
HARGH!
ARGH!
HARGH!
- Argh! - Argh!
HURGH! -
ARGH!
GARGH!
Hargh! Hægh!
Arrrgh!
Det er dit værk, Andvare. - Dræb mig så! - Fiskeyngel!
Jeg kan godt lide at være en fisk.
Det er bedre, end det, du blev til.
Spis. Kom til kræfter.
Han var min esse-broder. Lad ham leve.
Var det dét, du ønskede?
Giftmordere!
Argh!
Leif!
Loke.