Behager intet i vores himmel min mand?
Kan din egen Sif hjælpe?
Besøger du min strand i din blødningstid? Jeg vil ikke have snavsede kvinder.
Jeg kommer til din fest med min honningsmurte kusse.
Kun mine trin er plettede.
Sig dit navn, pige, eller forsvind.
Jeg er gudinden med de blodrøde fodspor.
Jeg følger de besejrede og ødelagte.
Jeg er din tvangsmarch hjem fra nederlaget.
Sandraudiga den Frygtindgydende.
Den gale kælling.
Hun besejrede mig.
Det er nyt for mig at kende dig. Nederlag.
Du får lov at kende mig så godt, som du ønsker.
Hvad kan jeg tilbyde Odins søn?
Vil du græde?
- Jeg vidste ikke, at guder kunne rådne. - De er utilbedte og forsømte.
Men de er dog guder og dræber dig, hvis de vil.
Kong Tiwaz og hans hellige familie har øjne i Asgård.
De fortalte ham, I kom.
Han testede jer med hittebarnet. I reddede hende.
Så vanerne bevilger jer en audiens.
Kong Tiwaz, vi takker for din gæstfrihed.
Jeg er Leif, konge af Völsung-klanen,
og jeg kommer her som min kommende dronning Sigrids hjælper.
- Vi kender din blodbruds hævn. - Så ved I, at vi behøver hjælp.
Vi beder jer ikke om at marchere i krig.
Vi beder kun om hjælp. Ellers kommer vi ikke forbi Asgårds mur.
Vi blandede vores gudespyt med Odins slægt og familie.
Vi bryder ikke vores spytpagt om våbenhvile.
Overtrådte Thor den ikke først?
Vi brænder ikke verden ned på grund af en enkelt person.
Du beder om for meget!
Så beder jeg jer ikke.
Jeg bønfalder jer.
Min far opfostrede mig med vanerne i mit hjerte.
Længe har mit folk ofret god mjød og endnu bedre mænd til ære for jer.
Hjælp os nu.
Nej.
Og hvis vi kommer med udødelighedens æbler?
De holdt liv i jeres haller, indtil Odin tog dem.
Nu visner I, mens aserne er evigt unge.
Den gyldne frugthave er os forbudt.
Men hvis I dødelige vil gå, hvor vanerne ikke kan,
hvis I kan besejre snedragen Fafner...
Fafner?
...og få bare et enkelt æble tilbage fra hans forråd,
hvis I kan gøre det umulige, så ja,
vanerne vil hjælpe jer.
Når jeg komme med en hel skæppe æbler, må du huske dit løfte.
I tager vores dødelige med jer.
Vores tjener Thyra vil hjælpe.
Og underrette os om jeres død.
Vi skal dræbe en skide drage!
Nej, jeg skal dræbe en skide drage.
Vi vil nu holde en fest for at ære dem, der skal dø.
Hvor længe har du boet hos dem?
Vanerne fandt mig i grænselandet,
en baby efterladt på landevejen.
Jeg tjente dem.
De opfostrede mig og var gode ved mig.
Gode ved dig? Du var i fare, da vi fandt dig.
For at prøve jer.
Jeg var en løftegave til bønderne.
Vanerne vidste, hvad de ville gøre, hvad der var i deres hjerter.
Men de ville vide, hvad der var i dit.
Egil, jeg har...
Æblerne...
Hvor kom det fra?
Jeg måtte gøre noget, mens du var nede på knæ.
Vi har brug for styrke.
Du knælede i dag.
Og før det for min far, for Andvare.
Hvem knæler du ikke for?
- Man kan ikke købe alt for barmhjertighed. - Den gav os da adgang hertil.
Du vil hellere, at jeg brænder verden ned til grunden,
laster andre mænds bytte på mit skib, mens deres kvinder skriger?
Jeg er ikke den mand, Sigrid.
Du dræbte Egils far for øjnene af ham, da han var 15,
tog ham som slave og fik ham til at elske dig for det.
Leif den Nådesløse.
Det var ham, der vandt mig.
Leif.
Herre.
Egil, du har tjent ti gode år og gået længere, end du skylder mig.
Dine næste skridt er dine egne.
Du er fri.
Hvad? Vi har brug for alle mænd.
Jeg er fri?
- Må jeg rejse? - Din gæld er betalt.
Det siger Leif den Nådefulde.
Troldkvinde, du må hjælpe mig.
Hvad tror du, jeg kan hjælpe med, træl?
Jeg er ikke en træl.
Min konge frigav mig, og nu beder jeg om dit råd.
Kan du ikke få dine pinde op og se det selv?
Sig frem...
Hør min historie om Egil Træl.
Som aldrig har ejet sin fremtid.
Som aldrig har kigget fremad,
for en købt mand, der huser håb, er et fjols.
Hvor skal jeg tage hen?
Skal jeg rejse?
Jeg ser to veje for dig.
Du har et valg.
Fortsæt til Asgård, og din historie ender brat.
Eller rejs hjem, og skriv mange flere kapitler.
Ønsker du, at jeg bliver?
Vil du i seng med mig for historiens skyld?
For at have ligget i med en heks og overlevet?
Nej, slet ikke, jeg...
Jeg ville ønske, jeg kendte dit navn.
Prøv Kong Tiwaz.
Det kan man kalde en historie.
"Egil den Rejsende,
som fortjente sin frihed og kneppede en gud den samme dag."
Jeg skulle ikke være kommet.
Han vil hade dig nu.
Men han overlever.
Fafner!
Lykke til, min konge.
Jeg håber, at vi kan hilse på hinanden som venner, hvis vi mødes igen.
Tror du da, vi mødes igen?
Fafner! Jeg knepper dit kranie!
Det der er en helt anden historie.
I aftes var Andvare meget fuld.
- Og sikken historie han fortalte. - En sidste historie så?
For held.
Hør min historie om Andvare, der bærer nag.
Der var engang to dværgprinser,
som gjorde sig til dyr for at udforske deres rige.
De blev venner med en anden ung dværg, som kunne forvandle sig, Andvare.
De var nære venner,
indtil Loke dukkede op.
Han påstod, det var et uheld,
men selv da havde Loke en plan for alt.
Dværgens far, kongen, afkrævede Asgård et forlig.
En slags løsesum.
Loke sagde ja
og tilbød en uudtømmelig skat, og han leverede den.
Men guldet var ikke hans.
Han havde stjålet det fra Andvare.
Først da indså Andvare, at nu da kronprinsen var væk,
var der en ny arving til tronen, nemlig prinsens egen bror.
Fafner.
Men tronraneren vidste ikke, at Andvare havde kastet en forbandelse over guldet,
og inden længe blev Fafner forvandlet til en ny fuglelignende form.
Fafner kunne ikke gøre krav på tronen. Han havde intet.
Intet andet end odderens løsesum og hans medskyldige, Loke,
som nu havde andre varer, der skulle bevogtes.
Det evige livs æbler.
Så du har din egen hævn at gøre krav på.
- Det vidste jeg ikke. - Loke vidste det.
Jeg tror, han vidste, at vi måtte gå efter Fafner,
og tænkte, jeg var nyttig.
Fafner var engang min sjælebror.
Loke brugte ham og ødelagde ham.
Og dermed ødelagde han mig.
Og han vil også ødelægge dig.
Medmindre du kommer til fornuft og slutter dig til mig i min hævn.
Du må ikke dræbe Loke.
Ikke før jeg har det, jeg vil have, men når det er slut...
Hvis du dræber Loke, før han dræber mig,
vil jeg ikke sørge.
En sjælden ting, at finde orme på dybt vand, Loke.
Tys, min Sigrid.
Tænk, at du nedlader dig til at tale til mig.
Jeg kaldte på dig i ødemarken. Du hørte mig ikke.
Og alligevel tordnede Thor dig ind i Vanaheim.
Jeg foretager mine træk, om du bemærker det eller ej.
Jeg har ikke bemærket dine sagnomspundne "træk". Du lovede Thor.
Giv os i det mindste de skide æbler.
- Var Fafner ikke din tjener engang? - Som Egil engang var din.
Hvis jeg hjælper dig nu, får Odin nys om det.
Hvad sårer dig mest?
Mit tyste arbejde?
Eller at din unge mand gik på knæ som en tigger?
Jeg tror, du kan såre mig meget mere.
Men jeg frygter for Leif.
- Han skal overleve det her. - Leif er en god konge.
Godhjertet og retfærdig.
Nej, ikke blødt.
Du er en konge.
Grib verden i håret, og træk til!
Fafners gift, uden tvivl.
Disse floder er intet andet end den bastards savl.
Frue, der er noget, jeg ville fortælle...
På havet var det mørkt, og jeg fik kun en enkelt glimt, og...
Det er en skam.
Jeg kan lide, at mine bueskytter har øjne i hovedet.
Giv mig din bue.
Jeg driller ikke.
Min magi er indvoldenes magi.
Og hvad er en buestreng lavet af?
Opstrammede indvolde.
- Hvad vil den gøre nu? - Gennembore tingestens hud.
Med lidt held.
Frygt ikke, pige. Du dør ikke i dag.
Løb i skjul!
Fafner!
Hvis du har glemt menneskets sprog, så lad os tale dværgmål.
Lad os tale bjergets ekko!
Andvare, søn af Odin.
Du er kommet langvejs fra i din søgen på det evige liv,
og jeg kan kun give dig døden.
Jeg er gammel nok. Jeg har ikke brug for dine æbler.
Folk har ikke brug for udødelighed, men de ønsker sig den.
Og jeg ved, at du ønsker dig den.
Din kastrerede horeunge.
Du bragte fremmede sværd til min lund!
Du gjorde det her, Andvare.
Forpulede gedde!
Fiskeyngel!
Jeg kan lide at blive til en fisk.
Det er bedre end det, du blev.
Spis. Bliv helbredt.
Han var jo min sjælebror.
Lad ham leve.
Var det det, du ville have?
Giftmordere!
Leif!
Loke.
Tekster af: Else Katrine Nielsen