AZ ISTENEK ALKONYA
A FÉREG
Semmi kedvére való nincs a mennyekben uramnak?
Szolgálatodra lehet a te Sifed?
Vérzésed idején jössz el partjaimra?
Nem kívánok mocskos asszonyt.
Mézédes ágyékkal jöttem el a tivornyádra.
Csupán a léptem szennyezett.
Áruld el a neved, leány, vagy távozz!
Én vagyok az istennő, kinek útját bíbor gyász kíséri.
A legyőzöttek és megtörtek közt járok.
Én vagyok a vereség utáni kényszerű hazatérés.
Sandraudiga, a Rettegés.
Az az őrült szuka.
Legyőzött engem.
Eddig nem ismertelek, vereség.
Most megtudhatod, ki vagyok, csak rajtad áll.
Mit ajánlhatok fel Odin fiának?
Könnyeznél?
Egy isten is elrothadhat?
Elhagyják és nem imádják őket.
De istenek maradnak, és ha úgy tartja kedvük, megölnek.
Tiwaz király és szent népe tudja, mi zajlik Asgardban.
Ezért számítottak jöttötökre.
Próbára tettek a lelenccel.
Megmentettétek őt.
Ezért a vánok meghallgatnak titeket.
Tiwaz király, köszönjük vendégszeretetedet!
Leif vagyok, a Völsung klán királya,
és leendő királyném, Sigrid segítőjeként jöttem.
Tudunk Vérmenyasszonyod bosszújáról.
És segítségre van szükségünk.
Nem azt kérjük, hogy vonulj velünk seregeddel.
A támogatásodban bízunk. Különben nem jutunk át Asgard falain.
Nyállal megpecsételt békét kötöttünk Odin házával.
Nem fogjuk megszegni eskünket.
Nem Thor hágta át azt először?
Nem égetjük fel a világot egyetlen lépés miatt.
Túl sokat kérsz.
Akkor nem kérem.
Könyörgök.
Atyám a vánokkal szívemben nevelt.
Népem régóta áldoz jó mézsört és még jobb embereket a tiszteletetekre.
Kérlek, segíts nekünk!
Nem.
És ha elhozzuk a halhatatlanság almáit?
Élettel áldották meg csarnokaitokat, míg Odin el nem orozta őket.
És ti most elsorvadtok, míg az ázok örök fiatalságban élnek.
Nem léphetünk az arany gyümölcsöskertbe. De ha ti, halandók elmentek oda,
ahová a vánoknak nem lehet, ha legyőzitek Fafnirt, a hósárkányt...
Fafnirt?
...és akár csak egyetlen almát is visszaszereztek tőle,
ha teljesítitek ezt a lehetetlen küldetést, akkor igen,
a vánok segítenek nektek.
Szavadon foglak, amikor visszatérek egy egész vékányival.
A halandónk veletek tart.
Szolgálónk, Thyra segít utatokon,
és elhozza majd halálotok hírét.
Megölhetünk egy francos sárkányt!
Nem, én ölhetek meg egy francos sárkányt.
Lakomát rendezünk azok tiszteletére, akiknek sorsa halál lesz.
Mióta élsz velük?
A vánok a határvidéken találtak rám, egy csecsemőre, kit az út mentén hagytak.
Szolgáltam őket.
Felneveltek, és jól bántak velem.
Még hogy jól? Veszélyben voltál, amikor rád találtunk.
Titeket tettek próbára. Megkötözve küldtek a földművesekhez.
A vánok tudták, mit tennének velem, hogy mi lakozik a szívükben.
De tudni akarták ezt rólatok is.
Egill, hoztam...
Az alma...
Hogy jutott eszedbe?
Tennem kellett valamit, míg te térden állva könyörögtél.
Erőt kell mutatnunk.
De te leborultál.
Ahogy korábban apám és Andvari előtt is.
Bárki előtt letérdelsz?
- Nem lehetsz kedvedre könyörületes. - Mégis az juttatott be ide.
Inkább égessem porig a világot,
hajóm mások zsákmányától roskadozzon, miközben asszonyaik sikolya kísér?
Én nem ilyen ember vagyok, Sigrid.
Egill 15 évesen végignézte, ahogy levágod az apját,
a rabszolgáddá tetted, és elvártad, hogy szeressen érte.
Leif, a könyörtelen.
Ez a férfi nyerte el a szívem.
Leif!
Uram!
Egill, tíz jó éven át szolgáltál, ami több, mint amivel tartozol.
Ezentúl a magad ura leszel.
Szabad vagy.
Mi? Minden emberre szükségünk van.
Szabad vagyok?
- Elmehetek? - Nincs több adósságod.
Így szólott Leif, a könyörületes.
Varázslónő, kérnék tőled valamit.
Mi az, amit akarsz, rabszolga?
Nem vagyok rabszolga.
A királyom elengedett, és most a tanácsodat kérem.
Miért nem a botodat kapod elő?
Áruld el...
Halljátok most Egill, a rabszolga történetét!
Akinek sohasem volt jövője.
Aki sohasem tekintett előre,
mert bolond az, ki rabságában reménykedni mer.
Hová menjek?
Elmenjek?
Két utat látok előtted.
Van választásod.
Menj tovább Asgardba, és a történeted hirtelen véget ér.
Vagy menj haza, és rengeteg fejezetet írhatsz még.
Te akarod, hogy maradjak?
Ágyba vinnél a történeted kedvéért?
Hogy elmondhasd, boszorkánnyal háltál, és túlélted?
Nem! Kérlek...
Istenek! Bár tudnám a neved!
Próbálkozz Tiwaz királynál!
Micsoda történet lenne!
„Egill, az utazó, ki elnyerte szabadságát, és ágyba vitt egy istent egyazon napon.”
Kérlek, bocsáss meg!
Gyűlölni fog.
De életben marad.
Fafnir!
Minden jót, királyom!
Remélem, ha egyszer újra találkozunk, barátokként üdvözöljük egymást.
Gondolod, még találkozunk?
Fafnir! Meghágom a koponyádat!
Ez egy teljesen más történet.
Tegnap éjjel Andvari nagyon berúgott.
És micsoda mesét mondott!
Egy utolsó történet? Hogy szerencsét hozzon.
Halljátok most Andvari, a haragtartó történetét!
Egy letűnt korban élt két törpe herceg.
Állatalakot öltöttek, hogy bejárják királyságukat.
Barátságot kötöttek egy ifjú törpével, Andvarival, aki képes volt bőrét váltani.
Jó barátokká váltak,
de aztán megjelent Loki.
Ő azt állította, baleset volt,
de Loki már akkoriban is ármánykodva szőtte terveit.
A törpe atyja, a király, jóvátételt követelt Asgardtól.
Megváltást, ahogy ő nevezte.
Loki beleegyezett.
Mérhetetlen kincset ígért és adott.
De az arany nem az övé volt.
Ellopta Andvaritól.
Akkor jött rá Andvari, hogy a koronaherceg halálával
a trónnak új örököse lett, mégpedig a herceg fivére.
Fafnir.
De a trónbitorló nem tudta, hogy Andvari megátkozta az aranyát,
és hamarosan Fafnir új alakot öltött, egy madárhoz hasonlót.
Nem tarthatott igényt a trónra. Semmije sem maradt.
Csak a vidráért megváltásként kapott arany és a cinkosa, Loki,
akinek addigra már mást kellett őriznie.
Az örök élet almáit.
Hallom, te is bosszúra szomjazol.
- Nem tudtam. - Loki igen.
Gondolom, tudta, hogy le kell számolnunk Fafnirral,
és úgy vélte, hasznomat veszed.
Fafnir egykor a kovácsfivérem volt.
Loki kihasználta és tönkretette.
És ezzel engem is tönkretett.
Rád is ez a sors vár.
Vagy észhez térsz, és csatlakozol hozzám bosszúm kiteljesítésében...
Nem ölheted meg Lokit.
Addig nem, míg célt nem érek.
De amikor vége, ha végzel Lokival, mielőtt ő öl meg engem,
nem fogok gyászolni.
A mély vizekben nem sok féreg él, Loki.
Csak halkan, Sigridem!
Meglep, hogy méltóztatsz szóba állni velem.
Hívtalak a pusztaságban. De nem törődtél velem.
Thor mennydörgése révén mégis bejutottál Vanheimbe.
Akkor is mozgatom a szálakat, ha te nem veszed észre.
Nem sokat láttam mesés megmozdulásaidból. Thort ígérted nekem.
Legalább az átkozott almákat ideadhatnád.
Fafnir nem a szolgád volt egykor?
Ahogy Egill a tiéd.
Ha most segítek, Odin hallani fog róla.
Mi fáj jobban?
Hogy rejtve dolgozom, vagy hogy az ágyasod térdre borult, mint egy koldus?
Úgy vélem, te inkább ártanál nekem.
De féltem Leifet.
Nem akarom elveszíteni.
Leif jó király.
Kedves és igazságos.
Ne! Ne gyengéden!
Király vagy. Ragadd meg hajánál fogva a világot, és húzd!
Fafnir mérge, nem kétséges.
A fenevad nyála folyik ezekben a folyókban.
Úrnőm, el akartam mondani,
hogy a tengeren sötét volt, alig láttam valamit, és...
Ez nagy kár.
Azt szeretem, ha az íjászaim szeme éles.
Add ide az íjad!
Nem akarok rosszat.
A zsigerekből nyerem a varázserőmet.
És miből készül az íj húrja?
Megfeszített belekből.
- Mire képes most? - Átlyukasztja a lény bőrét.
Remélhetőleg.
Ne félj, leány! Nem ma ér el a végzeted.
Bújjatok el!
Fafnir!
Ha az emberek nyelvét elfeledted, beszéljünk a törpékén!
Ajkunkról a hegyek visszhangja zengjen!
Andvari, Oin fia!
Hosszú utat tettél meg az örök életért,
de tőlem csak halált kaphatsz.
Én már öreg vagyok. Nem kellenek az almáid.
A halhatatlanságot, bár vágyják, nincs szükség rá.
És tudom, hogy te is akarod,
te kiherélt fattyú.
Idegen kardokat hoztál a kertembe.
Ez a te műved, Andvari.
Átkozott csuka!
Halivadék!
Szeretek hallá változni.
Jobb, mint amivé te lettél.
Egyél! Gyógyulj meg!
A kovácsfivérem volt.
Hadd éljen!
Ezt akartad?
Méreg!
Leif!
Loki.
A feliratot fordította: Rádóczki Attila