AMURGUL ZEILOR
VIERMELE
Nu-l încântă nimic pe soțul meu în raiul nostru?
Îți poate fi de folos Sif?
Îmi pășești pe plajă la soroace?
Nu-mi trebuie femei murdare.
Vin la ospățul tău cu miere-ntre picioare.
Doar pașii-mi sunt pătați.
Zi-mi cum te numești, fată, sau vezi-ți de drum!
Sunt zeița pașilor sângerii.
Eu văd de cei biruiți și îngenuncheați.
Eu îți călăuzesc marșul înfrânt spre casă.
Sandraudiga cea cumplită.
Javra aia nechibzuită.
M-a învins.
Eu nici că am cunoscut biruința.
Mă poți cunoaște cât poftești.
Ce-i pot oferi fiului lui Odin?
Vrei a lăcrima?
Nu știam că zeii pot putrezi.
Sunt nevenerați și neglijați.
Dar rămân tot zei și te pot ucide dacă vor.
Regele Tiwaz și spița sa sfântă au ochi în Asgard.
I-au spus să vă aștepte.
V-a încercat cu copilul lui părăsit.
Ați salvat-o.
Așa că zeii Vanir vă acordă o înfățișare.
Rege Tiwaz, îți mulțumim pentru ospitalitate.
Sunt Leif, regele clanului Völsung,
și vin alături de viitoarea mea regină Sigrid.
Știm de răzbunarea Miresei însângerate.
Deci știți că avem nevoie de ajutor. Nu vă cerem să ne însoțiți în luptă.
Avem doar nevoie de sprijin. Altfel, nu trecem de zidurile Asgardului.
Noi am căzut la pace cu vița lui Odin.
Nu rupem învoiala pecetluită cu saliva noastră.
Nu cumva a rupt-o Thor deja?
Nu putem face lumea arșice pentru un pas greșit.
Cereți prea mult.
Atunci, nu voi cere.
Voi implora.
Tata m-a crescut cu zeii Vanir în suflet.
De-o veșnicie vă închină oamenii mei mied bun și bărbați de seamă.
Vă rog, ajutați-ne.
Nu.
Și dacă vă aducem merele nemuririi?
V-au însuflețit lăcașul până vi le-a luat Odin.
Acum voi păliți, iar Aesir sunt de-a pururea tineri.
Livada de aur nouă ne e interzisă.
Dar, dacă muritorii merg acolo unde noi nu putem
și îl înving pe Fafnir, dragonul gheții...
Fafnir?
De luați și un singur măr din grădina sa,
dacă reușiți imposibilul, atunci da,
zeii Vanir vă vor ajuta.
Când v-om aduce un coș plin, să vă țineți de cuvânt.
O veți lua pe muritoarea noastră.
Slujnica noastră, Thyra, vă va fi de folos.
Și ne va vesti că ați pierit.
O să omorâm un afurisit de dragon!
Nu, eu o să omor un afurisit de dragon.
Vom ține un ospăț pentru a-i onora pe cei pe cale să moară.
De când trăiești printre ei?
Zeii Vanir m-au găsit la graniță, un copil lăsat în drum.
I-am servit.
Ei m-au crescut și au fost buni cu mine.
Buni cu tine? Erai în pericol când te-am găsit.
Ca să vă încerce.
Am fost trimisă legată la fermieri.
Zeii Vanir știau ce aveau să-mi facă, ce era în sufletul lor.
Dar voiau să știe și dacă al vostru e curat.
Egill, am adus...
Merele...
Cum de te-ai gândit?
Trebuia să fac ceva, de vreme ce tu implorai.
De putere avem noi nevoie.
Tu ai îngenuncheat azi.
Și mai-nainte, în fața tatei și a lui Andvari.
Pe cine nu implori?
- Mila nu e o monedă de cheltuit. - Așa am ajuns aici.
Ai prefera să ard lumea toată,
să mă înavuțesc cu lucrul altora, să le las femeile în lacrimi?
Eu nu sunt așa, Sigrid.
L-ai ucis pe tatăl lui Egill chiar sub ochii lui când avea 15 ani,
l-ai luat de sclav și l-ai făcut să te iubească.
Leif cel Necruțător.
Bărbatul care m-a cucerit.
Leif.
Stăpâne.
Egill, m-ai slujit preț de zece ani, mai bine decât îmi datorai.
Calea ce ți se deschide e a ta.
Ești liber.
Ce? Avem nevoie de fiecare om.
Sunt liber?
Pot să plec?
Ți-ai plătit datoria.
Așa spune Leif cel Milostiv.
Vrăjitoare, am nevoie de ceva de la tine.
Ce crezi că îți trebuie, robule?
Nu mai sunt rob.
Regele m-a eliberat, dar am nevoie de o povață.
Nu-ți poți flutura bețele, să afli singur?
Spune-mi...
Acum, veți auzi de robul Egill.
Cel ce nu avea vreun viitor.
Cel ce n-a privit departe,
căci neghiob e cel legat când nutrește speranță.
Unde să plec?
Să plec oare?
Ai două căi.
Ai de ales.
Mergi spre Asgard și povestea ta se încheie brusc.
Sau te duci acasă și mai scrii multe capitole.
Tu ai vrea să rămân?
Vrei să te culci cu mine, să ai ce depăna? Să spui că te-ai culcat cu o vrăjitoare?
Nu, te rog...
Ce n-aș da să-ți știu numele!
Încearcă cu regele Tiwaz.
Aia da poveste.
„Egill, venit de departe,
și-a câștigat libertatea și s-a culcat cu un zeu, toate într-o zi.”
Regret că am venit.
O să te urască acum.
Dar o să trăiască.
Fafnir!
Numai bine, regele meu!
Și, dacă ne mai vedem, sper să ne avem ca prietenii.
Crezi că ne vom revedea?
Fafnir! Futu-ți țeasta!
Să vedeți aici poveste.
Aseară, Andvari era beat turtă.
Și ce întâmplare ne-a depănat!
O ultimă poveste? Să ne poarte noroc.
Acum, veți auzi de Andvari ranchiunosul.
În vremurile de demult, erau doi prinți gnomi
ce se prefăceau în animale și cutreierau.
Și s-au împrietenit cu alt gnom tânăr care-și putea schimba pielea, Andvari.
Se aveau ca frații,
până ce a venit Loki.
A spus că a fost fără voință,
dar chiar și pe atunci, Loki avea planuri peste planuri.
Tatăl gnomului, regele, a cerut o rezolvare de la Asgard.
A numit-o „despăgubire”.
Loki s-a învoit.
I-a promis comori neauzite și i le-a înmânat.
Dar nu era aurul său.
Îl furase de la Andvari.
Atunci și-a dat seama Andvari că, prințul moștenitor nemaifiind,
urma să urce pe tron alt urmaș, fratele prințului.
Fafnir.
Dar uzurpatorul nu știa că Andvari își blestemase crunt aurul
și, în scurt timp, Fafnir s-a preschimbat și a luat chip de zburătoare.
Fafnir nu mai putea urca pe tron. Nu mai avea nimic.
Doar despăgubirea vidrei și pe complicele lui, Loki,
care avea deja alte comori de ferit.
Merele nemuririi.
Aud că și tu vrei să te răzbuni.
- Nu știam. - Loki știa.
Bănuiesc că știa că va trebui să mergem după Fafnir
și că i-aș fi de folos.
Fafnir mi-a fost tovarăș de forjă cândva.
Loki l-a folosit și l-a distrus.
M-a distrus și pe mine.
Și te va distruge și pe tine
de nu-ți vii în fire și nu mi te alături să ne răzbunăm...
Nu-l poți ucide pe Loki.
Nu înainte să-mi fac voia, dar, când s-o sfârși totul,
dacă văd cum piere de mâna ta,
nici că-l voi jeli.
Rar ți-e dat să găsești viermi în apă adâncă, Loki.
Vorbește cumpătat, Sigrid.
Mă mir că te sinchisești să-mi vorbești.
Te-am chemat în pustietate. Nu ai plecat urechea.
Și Thor tot te-a trăsnit în Vanaheim.
Eu uneltesc, fie că o vezi, fie că nu.
Nu ți-am prea văzut „uneltirile”. Mi l-ai promis pe Thor.
Măcar adu-ne afurisitele alea de mere.
Fafnir nu ți-a slujit cândva?
Cum ție Egill ți-a slujit.
Dacă te ajut acum, va prinde de veste Odin.
Ce te rănește mai rău?
Că eu lucrez tainic?
Sau că băiatul tău a îngenuncheat ca un cerșetor?
Mai degrabă m-ai putea răni tu.
Dar mă tem pentru Leif.
Vreau să supraviețuiască.
Leif e un rege bun.
Generos și drept.
Nu, nu tandru.
Ești rege.
Înșfacă lumea de păr și trage!
Veninul lui Fafnir, neîndoios.
Râurile astea varsă doar balele afurisitului.
Domniță, voiam să-ți spun
că pe mare era întuneric și n-am zărit mare lucru...
Ce păcat!
Îmi place ca arcașii mei să aibă ochi buni.
Dă-mi arcul.
Nu te păcălesc.
Magia mea e magia măruntaielor.
Și din ce e făcută coarda?
Din măruntaie întinse bine.
Ce va face acum?
Îi va străpunge pielea.
Cu puțin noroc.
Nu te teme, fată. Nu mori azi.
Ascundeți-vă!
Fafnir!
Dacă ai uitat limba oamenilor, îți vorbesc în cea a gnomilor.
Să grăim în răsunetul muntelui!
Andvari, fiul lui Oin.
Ai făcut cale lungă pentru viața veșnică,
dar eu doar moarte îți pot oferi.
Sunt bătrân deja. N-am nevoie de merele tale.
Oamenii nu au nevoie de nemurire, o vor.
Și știu că și tu o vrei,
nemernic jugănit!
Mi-ai adus săbii străine în crâng!
Tu ai făcut asta, Andvari.
Știucă blestemată!
Sămânță de plevușcă!
Îmi place să mă prefac în pește.
Mai bine decât ce ai ajuns tu.
Mănâncă. Vindecă-te!
Mi-a fost tovarăș de forjă. Lăsați-l să trăiască.
Asta voiai?
Otrăvitori!
Leif!
Loki.