СУТІНКИ БОГІВ
БОГ-ВІДБУВАЙЛО
Тепер тужся.
Я бачу її голову.
Ось, моя дочка.
Ось так, люба.
Локі, що таке?
Я її не чую.
Вона...
Хвала всьому. Вона бездоганна.
Фенріре, сину мій. Ходи, побачиш сестру.
І ти, моя Йормунґанд.
Локі, брехун, що злягається з велетнями.
Безсоромно плодиться,
відтворюючи таку ж гниль.
Одін заборонив тобі розмножуватися з велетнями! Це союз із ворогом!
- Не чіпай мою доньку! - Ми заберемо твоїх нащадків.
Мертвонароджену дитину виженемо в потойбічну пустку
й наречемо її Хель.
Вовченя буде нашим звіром.
А цю ми...
Не треба.
Ні!
Зажди. Щось не те.
Мене тут немає.
Вона добра жінка.
Але не родить дітей.
- А якщо вона не може... - Відпочинь.
Вьольсунґи важливіші за кохання, хлопче!
Покинь її, поки не...
Ні, батьку, я не...
Ти вдарив батька, а наступного дня він помер!
Локі...
Що ти зробив?
Мало тобі образ, ти ще й б'єшся?
Я навіть не знаю, де ми!
У моїй голові все сплуталося.
Я не пам'ятаю...
Ти мусиш згадати, інакше ми залишимося тут.
Лейфе!
Ти дав богам отруєний дар.
А тепер розплачуєшся.
Вони засудили тебе й відправили на муки.
Вони відправили тебе в голову Хьоніра.
Ось, це його пробитий череп.
У його голову? Як таке можливо?
Розмір — ніщо для Хьоніра.
Хто він?
Хьонір вдихнув розум у нерозумних людей.
Його мудрість допомогла перемогти в першій війні.
Його обміняли на Фрею, коли вкладали перемир'я.
Як в'язня. Щоб зберегти мир.
Одін віддав його напівмертвого й із половиною голови.
А тепер він — саме божевілля.
То ось що робить ця голова бога — зводить мене з розуму?
Хьонір знадить тебе горем і жалем.
Запропонує всепрощення.
Але ти не в змозі змінити те, що вже зроблено.
Чому ти мені допомагаєш?
Без тебе Сіґрід зазнає невдачі.
І вона не пробачить мені твоєї загибелі.
Біжіть!
Це небо.
Я ніколи такого не бачив.
Біле, що ти бачиш, — це магія Вірда.
Хьонір керує нею, як лише воліє.
Моя мати завжди казала, що Вірд — це доля людини.
Але тут я бачу лише минуле.
Минуле людини — пророцтво.
Зроблене в минулому визначає вчинки в майбутньому.
Вірд — це наші вчинки, зіткані воєдино.
Він прекрасний і пустий.
А коли наповнюється, випадає снігом.
Ми повернемо його, королево.
Я не королева.
Ми не договорили обітниці.
Він мені навіть не чоловік,
а тепер...
Ми його повернемо.
Я знаю, де ми.
Це ніч, коли я взяв його в полон.
Лейфе.
Ні!
Еґілле, я...
Не будь дурнем, Лейфе! За мною, до виходу!
Я можу допомогти.
Ти вбив його тоді. І зараз ти його не врятуєш.
Гріх, запах якого ми відчуваємо...
Шкура, запах якої ми відчуваємо...
Де ти взяв цю шкуру?
Вовку вона вже не була потрібна.
Ти на нас полюєш? Ти Ван?
Ми, перші вовки, живемо на землі Ванів.
Ми старші за богів.
Я чув історії про чоловіка, який вбивав наш рід у боях.
Той чоловік, який убивав, різав і грабував, він — ваш ворог?
Запах цієї шкури — це запах родича.
Наша зграя повинна подарувати тобі те, що по праву твоє.
Так вимагає Прадавній Закон.
Так ми вшановуємо загиблих родичів.
І тих родичів, які їх зарубали й здерли з них шкіру.
Вони проведуть нас.
Ти ні на кого не зважав, лютував і здійснював набіги.
Але часи збурення вже позаду!
Хто ти такий?
Ми не повинні спинятися на підйомі!
Усе це зробив я.
Я зробив це.
Ні.
Ні. Це не ти. Я — твоя тінь.
Спокусник на твоєму плечі.
Ні.
Коли собаки виють на порожнє місце, вони виють на мене!
Я — це зрада й віроломність!
Я — це мародерство, грабіж і отруйні думки!
Я — це те, що оволоділо тобою!
Ти був там.
Ти завжди був поряд.
І коли Локі прошепотів,
Лейф дослухався.
Дозволь це. Прийми це.
Тут Вани зробили місце, де спить бог.
Убийте бога й звільніть свого короля.
Тут ми полишаємо вас вашій долі.
Нашій долі?
Прадавні закони не закликали до тиші.
Отже, як нам вийти із цієї проклятої вистави?
Локі?
Ті моряки зватимуть Одінсона.
Благатимуть про кращі вітри.
Я зробив би це замість тебе.
У тебе є вибір, дитино.
Це маю бути я.
Мої хвилі й вихри.
Грім і твоя Йормунґанд.
Ми підготуємо його до Раґнароку,
до кінця всіх богів.
Просипане насіння Тора вирішить його долю.
Таким є пророцтво й знамення.
Згідно того пророцтва, ти загинеш!
Дозволь запобігти цьому!
Падіння Тора звільнить нашу сім'ю.
Хай навіть ми загинемо за це.
Локі!
Великий Тейвазе.
Це Локі отруїв вас.
Твоя служниця знає правду!
Послухай їх.
Ти зрадила нас, Стеблино.
Ця зброя вбиває лише певних богів?
Будь-яких богів.
Що це?
Моя дитина-змія охоплює землю.
Та вона пішла до Тора як жінка.
Вона спокусила його
й спала з ним.
Чим назавжди зв'язала їхні долі.
Чому?
Якщо ти розраховував на це, тоді навіщо тобі Сіґрід?
Локі, отямся!
Ти мені ще потрібен!
Хто ви?
Ми велетні морозу й гір
з усіх королівств Йотунів!
Ми чули історію.
Яку історію?
Твою.
Я їм розповів про Сіґрід, Криваву Наречену,
Сіґрід, дочку Глаумара...
Сіґрід із роду велетнів.
Іди. Ми їх затримаємо.
Йотун!
Локі! Ти не зміниш цього!
Ти сам казав, що цього не зміниш.
Батьку, обернися до мене.
Я спотворена й заплямована!
Ти привів мене до загибелі!
І на себе накликав прокляття!
Ти маєш бути коренем усього зла,
але не можеш себе прийняти?
Я такий, яким мене зробили люди!
Ти брехав мені, чи не так?
Ти мені брехав, щоб я не спинявся.
Усе...
Усе, що я робив...
Кожен вибір
був моїм власним.
Так.
А це обрав ти сам.
І ти маєш із цим жити.
Я звір, що бере на себе ношу.
Існую лише для того, щоб люди мене винуватили.
Щоб кожен злодій і ненажера
чи хлопча з незастеленим ліжком
міг мати бога-відбувайла.
Еґілле!
Ти перетнув Чорний кордон. Ти знайшов нас.
Як?
Завдяки моїй руці.
Я досі відчуваю в ній твою магію.
Вона кликала мене.
Ну ж бо!
Ти дурний, чоловіче.
Він каже, усі ми можемо померти разом.
Ви зреклися б моєї слави?
Отруту принесли ці йолопи, яким я заморочив голови,
але яблука були з Асгарда.
Ти це зробив?
За наказом Одіна.
Я лише кремінь, який ударив Батько всього.
Я вогонь і полум'я.
Я — Локі!
Мерзотник.
Винуватець.
Він каже правду, Стеблино?
Так.
У всіх нас є претензії до Асів.
Тож помстимося разом.
Укладімо нову угоду замість старої.
І рушаймо війною на Асгард.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька