ZKÁZA BOHŮ
POVÍM VÁM PŘÍBĚH...
Povím vám příběh o mýtech, lidech a vzpomínkách. Historky vyprávěné ve tmě.
Chválí tě, Plačící. Říká, že sis v Höniho svatyni vedla dobře,
ale bude lepší bojovat po tvém boku.
Myslíš, že uvidíme Tančící světla?
Určitě. A když sníte tohle, uvidíte ještě mnohem víc.
Pomalu.
Netřeba. My trpaslíci na nich vyrostli.
Je tu někdo, kdo nám poví příběh?
Mluv, vypravěči.
Kdo promluví?
Dobrý příběh před bitvou přináší štěstí.
Tak si jich povězme víc. Slyšte legendu o Fenje a Menje,
sestrách prodaných Králi moře,
které naložili v řetězech na královu loď a připoutali ke kouzelnému
mlýnskému kameni.
Nutili je mlít sůl a nesměly přestat. A tak dělaly to,
co smrtelníci dělají v těžkých časech. Zpívaly si a vyprávěly pravdivý příběh.
Zpívaly o horách, o rodné zemi. Byly obryně tělem i duší.
Král hromadil sůl na špatné časy a požadoval jí ještě více.
Neměla posloužit k jídlu, ale osolit zemi. Aby zničil říše nepřátel.
Zatímco ženy pokračovaly v namáhavé práci, oceán soptil a pěnil.
Dlouhou loď rozlomily proudy, a sestry přesto mlely dál!
Točící se kolo rozbouřilo vlny a král otrokářů se utopil.
Loď šla ke dnu. A ty ženy zpívaly. Protože byly konečně volné. Říká se,
že ten velký mlýn tam stále mele, a to je důvod, proč je v moři sůl.
Páni. Táta mi tenhle příběh vyprávěl před spaním.
Kdo další nám poví o obrech?
Teď já.
Tak. Povím vám příběh o Ódinově valu! O zdi,
která zítra padne! Co obři postavili, to dokážou i rozbít!
Bylo to v dávných dobách, poté co Ódinovu první pevnost dobyli zlatí Vanové.
Ásové potřebovali novou zeď.
Za bohy přišel stavitel. Nabídl jim, že postaví zeď,
kterou nikdo nezboří ani nezdolá. Zeptali se ho na cenu. A odpověď? Slunce,
Měsíc a Freyinu ruku k tomu.
Vstoupil Loki. Zprostředkoval dohodu, která zněla takto.
Dokončete zeď bez pomoci a za třetinu navrženého času, a Slunce,
Měsíc i Freya budou vaše.
Celou zimu tahal stavitel kusy hor. Pomáhat mu směl jen jeho kůň Svadilfari.
Ke zděšení Ásů však postupoval rychle.
Freya zuřila. Nechtěla být prodána jako konkubína. Opět.
Ale Baldr za ní přišel s podezřením. Možná, že ten muž pouze klame tělem.
Možná to byl obr.
Vstoupil Loki a nabídl lest. A dobře udělal, bohové souhlasili,
protože dohodu uzavřel on. A kdyby přišli o Slunce,
Měsíc i Freyu nechali by Lokimu setnout hlavu.
Vstoupil Loki, který se Svadilfarimu zjevil
jako překrásná klisna. Hřebec ucítil její říji,
a tak vstoupil do Lokiho.
Obr, jímž stavitel vskutku byl, nemohl zeď dokončit bez svého koně.
Ásové se smáli a radovali se, že získali zeď zadarmo.
A když obr protestoval proti jejich zradě zemřel kladivem, jako už tolik obrů.
Vstoupil Loki, který se po několika měsících vrátil
s podivným mladým hříbětem, které zplodil. Koně daroval Ódinovi. A bohové zjistili,
že Loki nechá vyjebat klidně i se sebou, když mu to přinese prospěch!
Takže náš Egill má božského patrona!
Egille, když se milujete, tak jsi hřebec, nebo klisna?
Chceš vědět, jestli se rád nechám ojet?
Chceš vědět, jaké to je? Řeknu ti, jaké to je.
Příběh o Egillovi a jeho duelu.
Řezbářské výrobky na prodej! Figurky bohů k uctívání! Šachy!
Fetiše pro štěstí a lásku! Ke každému povím příběh!
Pomoc! Prosím! Pomozte někdo! Dost, snažně vás prosím! Dost!
Neboj se, jsou pryč.
Já jsem Odric. Odd.
Léčivý nápoj. Runy ti pomohou.
To říkával můj dědeček. Loni zemřel.
Jsou kouzelné? Děda říkával, že nejlepší kouzelné dřevo je naplavené.
Když najdeš dva kusy vyplavené na břeh, je to znamení.
Muž a žena byli původně stvořeni z naplaveného dřeva.
No, je to jenom příběh.
Byli jsme přátelé.
A pak za pár týdnů i něco víc.
Oddův bratr se stal mým žalobcem.
Tvrdil, že jsem Odda svedl. Podle vykladačů práva muž smí
píchat s jiným ve válce, ale ne v lásce.
Jinak si zaslouží opovržení.
Nazvali mě: ERGI. Nemužný.
Ten muž lže a já ho nazývám lhářem! Dokážu to mečem a vyříznu mu lži z hrdla!
Měli jsme se utkat v holmgangu. Nedaleký ostrov byl vyhrazen
pro tyto souboje.
Otec dorazil jako můj sekundant.
Byl na mě hrdý.
Ukaž mu, co v tobě je.
Je to otázka cti.
Neboj se ho!
No tak, pusť se do něj!
Pusť se do něj!
Vstávej! No tak, vstaň!
Vstávej!
Na co čekáš?
Můj nůž vyřezal pravdu. Jako vždy.
A tak jsem prokázal svou ctnost.
To mě moc mrzí, příteli.
Je čas.
Už je čas.
Jsi si jistý?
Brzy vypukne násilí. Potřebuješ sílu.
- Já ti ji dám. - Tak dávej.
Dej mi svůj příběh, který tak tajíš.
Ten chlad. Vzduch byl chladný,
dítě bylo chladné a jeho krev byla chladná. Ulfr chlapce zachránil,
zachránil ho před vlkem a Ulfr měl vlčí kůži a dal ji dítěti.
Ulfr rozdělal pro dítě oheň, přiměl ho, aby se dívalo a usmívalo,
ale chlad neustával a oheň nehřál, ten chlad, Ulfr cítil chlad!
Ale krev dítěte byla teplá.
A z jeho krve v ohni stoupal zlatý kouř, Ulfr jedl.
A vlčí kůže byla zpět na Ulfrových ramenou.
Ulfrovi bylo teplo a maso bylo teplé, bylo teplé v Ulfrových ústech a v jeho
břiše a to teplo bylo zlaté a bylo zlaté a bylo zlaté.
Ale to zlato byla krev a to zlato byla smrt, a vlčí kůže sežrala Ulfra.
Ulfr sežral dítě! Ulfr byl vlk!
Egille.
Vedu špatný život.
Chci zemřít lepší.
Dostaneš svou šanci.
To je příliš.
Hervor!
Hervor. Jsi v bezpečí. Neměj strach.
To je vážně síla.
Jak můžeš být tak klidný?
Trpaslíci znají své houby. Co právě vidíš?
Musím běžet.
No a co ty?
Povíš nám něco?
Nemám co vyprávět. Zažila jsem spoustu zim,
spatřila příšery, viděla bohy zblízka,
ale v těch příbězích nejsem hlavní
postavou. Chci slyšet vaše cesty.
Ty, který mi řeknou, proč je můj osud spjatý s pošetilými dobrodruhy.
Dobře, řeknu ti příběh.
Povím ti o dívce, jejíž nohy se nesměly dotknout země.
Ta dívka byla napůl obryně z otcovy strany.
A byla dcerou svého otce takřka ve všem. Až na jeden důležitý detail.
Na obryni byla malá.
Tak. Cop, jak se na jotunku sluší.
Když seděla doma na židli, nedotýkala se nohama podlahy.
Nedotýkala se nohama podlahy při hostinách.
Nedosáhly na zem, když seděla na své posteli.
Ani v kadibudce.
Když byla starší, při pití s bratry snadno
skončila pod stolem, protože byl stejně vysoký jako ona.
A tak po mnoha letech požádala svého otce o svolení odejít.
Přála si vidět domov své matky.
Milovala svou zemi i rodinu a své bláhové, pošetilé bratry...
Ale byla jiná.
Osamělá.
Co se stalo?
Jsme ve válce.
Má matka. Má matka byla z téhle vsi.
Pak jsi z rodu Volsungů.
A tak dívka vytáhla do bitvy.
Jsem tvým dlužníkem.
Ten roh dluh smaže.
Tvůj cop a tetování...
Pocházíš odjinud, ženo.
Odkud?
Pocházím z místa, kde jsou židle vysoké jako koně.
Tak velkého, že nejde popsat. Pro mě až příliš.
Aha.
Netuším, co to znamená.
Nerad bych zůstal dlužen cizí ženě.
Co ti může princ dát?
Dívka zůstala. Bojovala v mnoha bitvách. A roky plynuly.
Leife, napadlo mě... Co je to?
Něco jsem ti vyrobil.
Udělal jsi mi židli.
Ne, kdepak, já ti udělal trůn.
Doufám, že ho z ní učiníš. Nechtěl jsem předjímat, ale...
Vezmi si mě.
Hmm... zajímavé.
Sednu si a popřemýšlím o tom.
V okamžiku, kdy se její nohy dotkly země, věděla, že je doma.
Egille, já...
Dost.
Sice jsi mi vyléčila ruku ale přesto se ze mě stal Egill Jednoruký. Tahle?
Ta už není moje. Je cítit tvou magií, a když si s ní přejedu po tváři,
tak se mě dotýkáš.
Egille...
Musím ti to říct.
Zítra...
Neříkej mi, co bude.
Řekni mi své jméno.
Áile.
Áile, kam si chceš sáhnout?
Chtěla bys slyšet svůj příběh?
Ano.
Povím ti o Thyře, služebné na rozcestí. Divoké, krásné a cudné.
V předvečer bitvy srazila vůdce Volsungů na kolena.
Ostrý hrot, a nabroušený. Rukojeť ze dřeva Stromu světa.
Dobré kopí na probodnutí lebky.
Můj nejstarší potomek je tebou posedlý. „Plačící“. Chápu proč.
Co jste zač?
Dal jsem lidem medovinu básnictví. Jsem Pán příběhů. Můj syn, je pán bouří.
Jsem bojovník a poutník a mudrc.
Ódin.
Pamatuj, jak dopadly Menja a Fenja, které potopily loď se solí.
Rozdávaly smrt, ano. A pak zemřely.