Historien om myter.
Og menn.
Og minner.
Historier fortalt i mørket.
Han skryter av deg, Gråtende.
Sier at du førte en god kamp ved Hønirs helligdom,
men det blir bedre å slåss ved din side.
Tror dere vi får se de dansende lysene?
Det får dere.
Og om dere spiser disse, får dere se enda mye mer.
Sakte.
Trengs ikke. Vi dverger er oppvokst med disse.
Er det en mann her som kan gi oss en historie?
Snakk, historieforteller.
Hvem vil snakke?
Det bringer lykke å høre en historie før kamp.
Så la oss fortelle flere etter tur.
Historien om Fenja og Menja.
Søstre solgt til en havkonge.
De ble tatt i lenker om bord på kongens skip
og lenket til en magisk kvernstein.
De ble tvunget til å male salt og aldri få stoppe.
Så de gjorde det dødelige gjør.
I sorgens tid sang de en sang
og fortalte en sann historie.
De sang om fjellene, sitt moderland.
De var født og oppvokst som kjemper.
Kongen hamstret saltet til magre tider
og krevde enda mer.
Det var ikke til å spise,
men til å salte jorden med,
for å ødelegge hans fienders rike.
Mens kvinnene fortsatte sitt tunge arbeid,
skummet og frådet havet.
Langskipet sprakk i strømmen!
Og likevel malte søstrene!
Deres snurrende hjul kjernet bølgene,
og slavenes konge druknet.
Skipet sank.
Og kvinnene sang.
For de var endelig frie.
Det sies at den store møllesteinen maler der fortsatt,
det er derfor det er salt i havet.
Jøss.
Faren min pleide å fortelle den historien ved leggetid.
Hvem andre har en kjempehistorie?
Jeg.
Historien om Odins mur!
Muren vi skal knuse i morgen!
For det kjemper har bygget, kan kjemper ødelegge!
Det var lenge siden,
etter at Odins første festning hadde falt for de gylne vanene.
Æsene trengte en ny mur.
En byggmester kom til gudene.
Han ville lage dem en mur som ingen kunne knuse eller klatre over.
De spurte om prisen.
Han sa: "Solen, månen og Frøyas hånd i ekteskap."
Så kom Loke.
Han inngikk en avtale, og avtalen var denne.
Gjør ferdig veggen, uten hjelp,
på en tredjedel av den foreslåtte tiden,
og solen, månen
og Frøya ville bli hans.
Hele vinteren slepte byggmesteren deler av fjellet.
Bare hesten hans, Svadilfare, fikk lov til å hjelpe ham.
Men til æsenes skrekk, beveget han seg raskt.
Frøya raste.
Hun ville ikke bli byttet som konkubine. Ikke igjen.
Men Balder kom til henne med en mistanke.
Kanskje mannen var mer enn han virket.
Kanskje han var en kjempe.
Så kom Loke.
Han tilbød seg å jukse.
Det burde han, var gudene enige om, for han hadde inngått avtalen.
Og hvis de mistet solen og månen og Frøya,
ville de tre Lokes hode på et stekespyd.
Så kom Loke,
som viste seg for Svadilfare som en vakker hoppe.
Hingsten luktet brunsten hennes, og dermed
kom han inn i Loke.
Kjempen,
for byggmesteren var en kjempe,
kunne ikke fullføre uten hesten sin.
Æsene lo,
glade for å ha fått muren gratis.
Og da kjempen protesterte mot deres forræderi,
ble han drept av en hammer,
som så mange kjemper før ham.
Så kom Loke,
han kom tilbake flere måneder senere med en rar, ung hingst han hadde født.
Han ga hesten til Odin som en gave.
Og gudene lærte
at Loke til og med var villig til å knulle seg selv
hvis det var til hans fordel!
Så vår Egill har en skytsgud!
Egill, når du elsker, er du hingsten eller hoppen?
Vil du vite om jeg liker å bli knullet?
Vil du vite hvordan det føles?
Jeg skal si hvordan det føles.
Historien om Egill og duellen hans.
Utskjæringer til salgs!
Utskårne guder for tilbedelse. Sjakkbrikker!
Fetisjer for hell og kjærlighet! Hver av dem selges med en historie!
Hjelp! Vær så snill! Kan noen hjelpe?
Slutt, jeg ber dere! Slutt!
Det går bra. De har dratt.
Jeg heter Odric. Odd.
Det er en helbredende kopp. Runene vil hjelpe deg.
Det sa bestefar.
Han døde i fjor.
Er de magiske?
Bestefar sa det beste treet for magi, er drivved.
Om to stykker skyller i land sammen, er det et tegn.
For mann og kvinne ble skapt av drivved. I begynnelsen.
Det er bare en historie.
Vi var venner.
Og så, noen uker senere,
ble vi mer.
Odds bror var min anklager.
Jeg hadde forført Odd, sa han.
Lovtalerne sier at en mann kan knulle en annen under erobring,
men ikke av kjærlighet.
Og den som blir tatt, skal hånes.
De kalte meg Ergi.
Umandig.
Denne mannen lyver,
og jeg kaller ham en løgner!
Jeg skal bevise det med et sverd og kutte løgnene fra halsen hans!
Duellen skulle være en holmgang.
Det var en øy i nærheten reservert for slike konkurranser.
Faren min representerte meg.
Han var stolt.
Vis ham hva du er laget av.
Dette er det ærefulle å gjøre.
Da begynner vi.
Kom igjen! Opp!
Han er klar til å kjempe!
Straff ham!
Drep ham!
- Ja! - Så dere det?
Kniven min hadde truffet.
Som alltid.
Så jeg beviste min dyd.
Beklager, min venn.
På tide nå.
Tiden er inne.
Er du sikker?
Snart blir det vold.
Du vil trenge styrke.
- Jeg kan gi den. - Så gi den.
Gi meg historien du holder innelåst.
Kulden.
Luften var kald, og barnet var kaldt, og blodet hans var kaldt.
Ulfr reddet gutten,
reddet ham fra en ulv.
Og Ulfr hadde ulvepelsen,
og han ga den til barnet.
Ulfr laget bål for barnet, fikk barnet til å se og smile,
men kulden kom likevel, og ilden var kald,
og kald, og Ulfr var kald!
Men barnets blod var varmt.
Og blodet hans var i ilden,
og blodet røk av gull.
Ulfr spiste,
og ulvepelsen var tilbake på Ulfrs skuldre,
Ulfr var varm, og kjøttet var varmt.
Det var varmt i Ulfrs munn og i magen hans,
og varmen var gull,
og den var gull,
og den var gull.
Men gullet var blod,
og gullet var død,
og ulvepelsen spiste Ulfr.
Ulfr spiste barnet!
Ulfr var en ulv!
Egill.
Jeg lever
et dårlig liv.
Jeg vil dø bedre.
Du skal få den sjansen.
Det er for mye.
Hervor!
Hervor.
Du er trygg.
Det går bra.
Det er så mye der ute.
Hvordan er du så rolig?
For dverger kan soppen sin.
Hva glor du på?
Jeg må løpe.
Og hva med deg?
Vil du fortelle en?
Jeg har ingen historier.
Jeg har sett mange vintre. Jeg har sett monstre.
Jeg har sett guder på nært hold, men...
I historiene, er jeg aldri hovedpersonen.
Jeg vil høre en av deres.
En som forteller meg hvorfor hellet mitt avhenger av jævla idioter og Hel-jagere.
Ok. Da skal du få en.
Historien om jenta hvis føtter ikke kunne røre gulvet.
Denne jenta var halvt kjempe,
på farssiden.
Og hun var sin fars datter i nesten alt,
bortsett fra én viktig detalj.
Hun var liten til kjempe å være.
Sånn.
En flette som passer en jotun-kvinne.
Når hun satt i familiens stoler, rørte ikke føttene hennes gulvet.
Føttene hennes rørte ikke gulvet når de spiste.
De rørte ikke gulvet når hun satt på sengen.
Og ikke når hun satt på dass.
Da hun ble eldre,
kunne brødrene hennes lett drikke henne under bordet,
for bordet var like høyt som henne.
Så, etter mange år,
gikk hun til faren sin...
...og ba ham la henne dra.
Hun ønsket å se sin mors hjem.
Hun elsket landet sitt og familien sin, og sine tåpelige, tåpelige brødre...
Men hun var annerledes.
Hun følte seg alene.
Denne veien.
Hva har skjedd?
Vi er i krig.
Moren min var fra denne landsbyen.
Da er du av Volsung-klanen.
Så jenta gikk til krig.
Jeg skylder deg visst livet mitt.
Drikken er nok.
Din flette og dine tatoveringer...
Du kommer fra et annet sted, kvinne.
Hvor?
Jeg kommer fra et sted hvor stolene er høye som hester.
Et sted for stort til å beskrive.
For stort for meg.
Jeg vet ikke hva det betyr.
Jeg vil ikke skylde noe til en utenlandsk kvinne.
Hva kan en prins gi deg?
Jenta ble.
Hun kjempet mange slag.
Og årene gikk.
Leif, jeg trodde vi...
Hva er dette?
Jeg har laget noe til deg.
- Du har bygd en stol til meg. - Nei, jeg...
Jeg har bygd en trone til deg.
Jeg håper i alle fall du gjør den til en. Jeg vil ikke ta det for gitt, men...
Gift deg med meg.
Interessant.
Jeg skal sitte og tenke over saken.
Hun visste det da, idet føttene hennes rørte bakken,
at hun var hjemme.
- Egill, jeg... - Stopp.
Etter at du ga meg hånden min tilbake, har jeg blitt Egill Enhånd likevel.
Denne?
Denne er ikke min mer.
Den lukter av din magi,
og når jeg stryker den over fjeset mitt,
rører du fjeset mitt.
Egill...
Jeg må si det.
I morgen...
Ikke fortell meg fremtiden.
Si meg navnet ditt.
Áile.
Hvor skal hånden din være?
Vil du ha din egen historie?
Ja.
Historien om Tyra,
korsveiens hjelper.
Vill, vakker og kysk...
På kvelden før kampen,
fikk hun volsungs ledere i kne.
Skarpt, dette hodet, og hardt slipt.
Et skaft av... Verdenstreet.
Et godt spyd for å sette et hode på en påle.
Min eldste sønn er besatt av deg.
"Den gråtende".
Jeg skjønner hvorfor.
Hvem er du?
Jeg ga menn poesiens mjød.
Jeg er historienes herre.
Min sønn, stormherren...
Jeg er kriger og vandrer og vis.
Odin.
Husk hva som skjedde med Menja og Fenja,
som sank skipet sitt med salt.
De brakte død, ja.
Men så...
...døde de.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten