Hör nu om myter och människor.
Och om minnet.
Berättelser som förtäljs i mörkret.
Han hyllar dig, du som gråter.
Han säger att du kämpade väl vid Höners helgedom,
men han tycker att det är bättre att slåss vid din sida.
Tror ni att vi får se det dansande ljuset?
Det får du, och om du äter de här får du dessutom se mycket mer.
Ät inte för fort.
Ingen fara. Dvärgar äter såna här redan från barnsben.
Finns det nån här som har en historia?
- Tala, historieberättare. - Vem talar?
Det ger tur att höra en historia före striden.
Låt oss då berätta många, i tur och ordning.
Hör nu fabeln om Fenja och Menja.
Två systrar såldes till en vikingahövding.
De fördes ombord på hans skepp i bojor,
och de kedjades fast vid en magisk kvarnsten.
De tvingades mala salt, och de fick aldrig sluta.
Så de gjorde vad dödliga gör.
I sin sorg sjöng de en sång
och berättade en sann historia.
De sjöng om bergen och om sitt moderland. De var äkta jättar.
Kungen samlade på sig saltet för att ha under dåliga tider,
och han krävde ännu mer av dem.
Saltet var inte till för att ätas, utan för att salta jorden,
så att han kunde ödelägga sina fienders riken.
Medan kvinnorna fortsatte sitt tröttsamma arbete skummade havet.
Långskeppet bröts sönder i havsströmmarna!
Och systrarna fortsatte ändå att mala!
Kvarnstenen fick vågorna att svalla,
och slavkungen drunknade.
Skeppet sjönk.
Och kvinnorna sjöng.
Äntligen var de fria.
Det påstås att den stora kvarnen fortfarande mal på.
Det är därför det finns salt i havet.
Oj!
Min far brukade berätta den vid läggdags.
Vem mer har en saga om jättar?
Det har jag.
Hör nu om Odens mur! Muren som vi ska krossa imorgon!
För det som har byggts av jättar kan rivas ner av jättar!
Det hände för länge sen,
efter att Odens första fästning hade fallit för de gyllene vanerna.
Asarna behövde en ny mur.
En byggmästare kom till gudarna.
Han skulle bygga en mur åt dem som ingen kunde riva eller ta sig över.
De frågade honom om priset.
Han svarade att han ville ha solen, månen, och att få gifta sig med Freja.
Då dök Loke upp. Han slöt ett avtal, och så här löd det:
Bygg muren utan hjälp, på en tredjedel av den föreslagna tiden.
Då skulle han få solen, månen och Freja.
Under hela vintern släpade han dit stora bitar av berg.
Bara hans häst Svadilfare fick hjälpa honom.
Men till asarnas stora förskräckelse var han snabb.
Freja var rasande.
Hon ville inte bytas bort som en konkubin igen.
Då berättade Balder för henne om sin misstanke.
Mannen var kanske mer än vad han utgav sig för att vara.
Han kanske var en jätte.
Då dök Loke upp. Han erbjöd sig att fuska.
Det borde han, tyckte gudarna, för Loke hade ju slutit avtalet.
Och om de förlorade solen och månen och Freja,
då skulle de sätta Lokes huvud på ett spett.
Loke uppenbarade sig inför Svadilfare som ett vackert sto.
Hingsten kunde lukta sig till att hon var brunstig,
och därför penetrerade han Loke.
Jätten, för byggmästaren var faktiskt en jätte...
Han kunde inte bli klar utan sin häst.
Asarna skrattade och var förtjusta över att ha fått sin mur gratis.
När jätten protesterade mot deras svek dog han av ett hammarslag,
som så många jättar hade dött före honom.
Då dök Loke upp, flera månader senare,
med ett konstigt föl han hade fött.
Han gav hästen till Oden som en gåva.
Då förstod gudarna
att Loke till och med var villig att knulla sig själv
om det var till hans fördel!
Vår Egill har alltså en skyddsgud!
Egill, när du älskar, är du hingsten eller stoet?
Vill du veta om jag gillar att bli påsatt? Vill du veta hur det känns?
Jag ska berätta hur det känns.
Hör nu om Egill och hans duell.
Jag har sniderier till salu! Snidade gudar för dyrkan! Schackpjäser!
Fetischer för att få tur och kärlek! Var och en har sin egen historia!
Hjälp! Snälla!
Hjälp mig, nån! Sluta, jag ber er! Sluta!
Det är okej. De är borta.
Jag heter Odric. Odd.
Bägaren har läkande krafter. Runorna hjälper dig.
Det skulle min farfar ha sagt. Han dog förra året.
Är de magiska?
Farfar sa att det bästa träet för magi är drivved.
Om två bitar spolas iland ihop är det ett tecken.
Mannen och kvinnan skapades av drivved i begynnelsen.
Det är bara en skröna.
Vi blev vänner.
Och sen, några veckor senare,
blev vi mer än så.
Odds bror var den som anklagade mig.
Jag hade förfört Odd, hävdade han.
Enligt de lagkunniga fick en man knulla en annan man under erövring,
men inte av kärlek.
Och den som har blivit tagen hånas.
Jag blev kallad för Ergi.
Omanlig.
Mannen ljuger. Jag säger att han är en lögnare!
Jag ska bevisa det med ett svärd. Jag skär lögnerna ur hans hals!
Duellen skulle avgöras med holmgång.
Det fanns en ö i närheten som användes för den typen av kamp.
Min far var min sekond.
Han var stolt.
- Visa honom vad du går för. - Det är hedervärt.
Då börjar vi.
Kom igen! Upp med dig!
Han är redo att slåss!
Straffa honom!
Gör slut på honom!
- Ja! - Såg ni det där?
Min kniv hade träffat mitt i prick. Som alltid.
Och därmed hade jag bevisat min dygd.
Jag ber om ursäkt, min vän.
Tiden är inne. Det är dags!
Är du säker på det?
Snart kommer det att tas till våld. Du kommer att behöva styrka.
- Jag kan ge dig styrka. - Gör det, då.
Berätta historien som du har gömt undan.
Kylan.
Luften var kall, och barnet var kallt, och hans blod var kallt.
Ulfr räddade pojken. Han räddade honom från en varg.
Och Ulfr hade vargens skinn, och han gav det till barnet.
Ulfr gjorde upp eld åt barnet, och fick barnet att titta och le,
men kylan kom ändå, och elden var kall,
och kall, och Ulfr var kall!
Men barnets blod var varmt.
Och hans blod var i elden, och blodets rök var guld.
Ulfr åt, och vargskinnet var återigen tillbaka på Ulfrs axlar.
Ulfr var varm och köttet var varmt.
Det var varmt i Ulfrs mun och i hans mage,
och värmen var guld, och den var guld,
och den var guld.
Men guldet var blod,
och guldet var döden,
och vargskinnet åt upp Ulfr.
Ulfr åt upp barnet!
Ulfr var en varg!
Egill.
Jag lever ett dåligt liv.
- Jag vill dö bättre. - Den chansen ska du få.
Det är för mycket.
Hervor!
Hervor. Du är i säkerhet. Det är okej.
Det finns så mycket där ute.
Hur kan du vara så lugn?
För att dvärgar är kunniga när det gäller svamp. Vad tittar du på?
Jag måste springa.
Och du, då?
- Kan du berätta nåt? - Jag har inga historier.
Jag har upplevt 20 vintrar. Jag har sett monster.
Jag har sett gudar på nära håll, men...
I berättelserna är det aldrig jag som är det viktiga.
Jag vill höra en av dina.
En som berättar varför jag hamnade ihop med dårar och folk som jagar Hel.
Okej, då ska du få höra en.
Hör nu om flickan vars fötter inte nådde ner till golvet.
Flickan var halvjätte, på sin fars sida.
Och hon var sin far upp i dagen i nästan allt,
förutom en viktig detalj.
Hon var liten för att vara en jätte.
Så där.
En fläta som är passande för en Jotun-kvinna.
När hon satt på sin familjs stolar nådde hennes fötter inte ner till golvet.
De nådde inte ner till golvet när det festades.
Och inte när hon satt på sin säng.
Och inte heller när hon satt på skithuset.
När hon blev äldre kunde hennes bröder lätt dricka henne under bordet,
för bordet var lika högt som hon var.
Och så, efter många långa år
gick hon till sin far...
...och tog farväl av honom.
Hon ville se sin mors hem.
Hon älskade sitt land och sin familj, och sina dumma bröder...
Men hon var annorlunda.
Hon kände sig ensam.
- Vad har hänt? - Vi ligger i krig.
Min mor kom från den här byn.
Då är du av klanen Völsung.
Flickan drog ut i strid.
Jag är visst skyldig dig mitt liv.
Drycken räcker.
Din fläta, tatueringarna...
Du kommer från nån annanstans, kvinna.
Varifrån?
Jag kommer från en plats där stolarna är höga som hästar.
Den är för stor för att kunna beskrivas. För stor för mig.
Jaha...
Jag förstår inte vad det betyder.
Jag vill inte stå i skuld till en främmande kvinna.
Vad kan en prins ge dig?
Flickan stannade kvar. Hon utkämpade många strider.
Och åren gick.
Leif, skulle inte vi...
- Vad är det här? - Jag har gjort en sak åt dig.
- Du har byggt en stol åt mig. - Nej, jag...
Jag har byggt en tron åt dig.
Jag hoppas du gör den till en tron. Jag ville inte ta ut nåt i förväg, men...
Gift dig med mig.
Intressant.
Jag sätter mig ner och överväger det.
Hon visste genast, så fort hennes fötter nuddade marken...
Hon var hemma.
- Egill, jag... - Sluta.
Efter att du gav mig min hand tillbaka har jag ändå blivit enhänte Egill.
Den här?
Den är inte längre min.
Den doftar av din magi, och när jag för den över mitt ansikte...
Då är det du som rör vid mitt ansikte.
Egill...
Jag måste berätta.
Imorgon...
Berätta inget om framtiden.
Berätta vad du heter.
Áile.
Vart ska din hand ta vägen?
Skulle du vilja få din egen berättelse?
Ja.
Hör nu om Tyra, jungfrun vid vägkorsningen.
Vild, vacker och kysk...
Strax före striden fick hon Völsungs ledare ner på knä.
Spetsen är vass, och slipad hård.
Skaftet är gjort av trä från världsträdet.
Ett bra spjut för att spetsa ett huvud på.
Min äldsta son är som besatt av dig. "Hon som gråter."
- Och jag förstår varför. - Vem är du?
Jag gav människorna poesins gåva.
Jag är sagornas herre.
Min son är stormarnas herre...
Jag är en krigare och en vandrare och vis.
Oden.
Kom ihåg vad som hände Menja och Fenja. De sänkte sitt skepp med salt.
De utdelade död, minsann.
Men sen...
...dog de.
Undertexter: Mats Nilsson