GUDARNAS SKYMNING
HÖR NU OM...
Hör nu om myter. Om människor och om minnen. Sagor berättade i mörkret.
Han hyllar dig, Du gråtande.
Och säger att du slogs väl vid Höners helgedom.
Men det blir bättre att slåss, vid din sida.
Tror du att vi får se det dansande ljuset?
Det kommer du. Och om du äter dom här kommer du att se mycket mer.
Ät långsamt.
Behövs inte. Vi dvärgar är uppfödda på dom här.
Finns det någon här som ger oss en historia?
- Tala, Sagoberättare. - Tala, tala! Vem ska tala?
Det ger tur att höra en historia innan strid.
Låt oss då berätta många, i tur och ordning.
Hör nu fabeln om Fenja och Menja. Systrar som såldes till en sjökung.
Som sattes i bojor ombord på kungens skepp. Kedjade i en magisk kvarnsten...
Dom sattes för att mala salt och aldrig sluta. Så dom gjorde som dödliga gör.
I sitt lidande sjöng dom en sång och berättade en sann historia.
Dom sjöng om bergen i deras fosterland. Dom var födda och fostrade som jättar...
Kungen hamstrade allt hungers-års-salt och krävde ännu mer.
Det var inte till för att äta, utan för att salta jorden.
För att förstöra sina fienders riken. Medan kvinnorna utförde
sitt slitsamma arbete, löddrades havet och skummade.
Långskeppet sprack i strömmarna! Och ändå malde systrarna.
Deras vridande hjul, det snurrade vågorna och slav-kungen... drunknade.
Skeppet, det sjönk. Och kvinnorna, dom sjöng. För dom var äntligen fria.
Det sägs att den stora kvarnen fortfarande maler där och det är därför det
finns salt i havet.
Wow. Min far brukade berätta den historien vid läggdags.
Vem mer har en jättesaga?
Jag har en.
Nuså, hör nu om Odens mur! Muren vi ska krossa imorgon!
För det jättar byggt, det kan jättar förgöra!
Det var länge sedan,
efter att Odens första fästning hade fallit för de gyllene Vanerna.
Asarna behövde en ny mur.
En byggare kom till gudarna.
Han skulle bygga dom en mur som inte kunde krossas eller klättras.
Dom frågade om hans pris. Och svaret? Solen, månen och Frejas hand i äktenskap.
In kom: Loke. Han förhandlade en affär, och affären var denna. Slutför muren,
utan hjälp, och på en tredjedel av den föreslagna
tiden, så skulle solen, månen och Freja skänkas honom.
Hela vintern drog Byggaren bitar av berg. Endast hans häst, Svadilfari,
fick hjälpa honom. Men till asarnas fasa arbetade han snabbt.
Freja var rasande. Hon vägrade bytas som en konkubin. Inte igen.
Men Balder kom till henne med en misstanke.
Kanske var mannen mer än han verkade. Kanske... var han en jätte.
In kom: Loke. Han erbjöd sig att fuska. Och det borde han, höll gudarna med om,
för han hade gjort den här affären. Och om dom förlorade solen
och månen och Freja... krävde dom Lokes huvud på ett spett.
In kom: Loke. och framstod för Svadilfari
som ett vackert sto. Hingsten kände doften av hennes
hetta och ”kom in i” Loke.
Jätten, för sannerligen var byggaren en jätte, kunde inte blir klar utan sin häst.
Asarna skrattade, förtjusta över att ha
fått sin vägg gratis. Och när jätten protesterade mot deras
förräderi... dog han av en hammare, som så många jättar har gjort.
In kom: Loke,
som återvände månader senare med en märklig
ung hingst som han var mor till. Han gav hästen till Oden som gåva.
Och gudarna lärde sig att Loke var villig att knulla även sig själv,
om det var till hans fördel!
Så vår Egill har en egen skyddsgud!
Egill, när du älskar, är du hingsten eller stoet?
Vill du veta om jag gillar att bli knullad?
Vill du veta hur det känns? Jag kan berätta hur det känns.
Hör nu om Egill och hans duell.
Jag har sniderier till salu! Snidade gudar för tillbedjan! Schackmän!
Fetischer för tur och kärlek! Var och en kommer med en historia!
Hjälp! Snälla! Hjälp mig nån! Sluta, jag ber er, snälla! Sluta!
Ingen fara. Dom har gått.
Jag heter Odric. Odd.
Det är en läkande kopp. Runorna hjälper dig.
Det brukade min farfar säga. Han dog för ett år sen.
Är dom magiska? Min farfar sa att det bästa virket
för magi kommer från drivved. Om man ser två bitar sköljas iland
tillsammans är det ett tecken. Eftersom män och kvinnor skapades
av drivved. Från början.
Äh, det är bara en historia.
Vi var vänner.
Och sen... några veckor senare... var vi mer.
Odds bror stod som min anklagare.
Jag hade förfört Odd, påstod han.
Lagtalarna säger att en man kan knulla en annan i erövring, men inte i kärlek.
Och hån kommer till den som blir tagen. Ergi, blev jag kallad. Omanlig.
Den här mannen ljuger, och jag kallar honom en lögnare!
Jag ska bevisa det med ett svärd och skära lögnerna ur hans hals!
Duellen skulle bli en holmgång. Det fanns en ö i närheten avsedd för sådana kamper.
Min far kom dit som min sekundant.
Han var stolt.
Visa honom vad du är gjord av!
Gör det hedern kräver!
Min kniv hade ristat väl. Som alltid.
Och så bevisade jag min dygd.
Jag beklagar, min vän.
Tiden är inne.
Det är dags.
Är du säker?
Väldigt snart... blir det våld. Då behöver du styrka.
- Jag kan ge det. - Ge det då.
Ge mig historien du håller bakom och lås och bom.
Kylan. Luften var kall, och barnet var kallt,
och hans blod var kallt. Ulfr räddade pojken,
räddade honom från en varg, och Ulfr hade vargens skinn,
och han gav det till barnet. Ulfr gjorde eld åt barnet,
fick barnet att se och le,
men kylan kom ändå,
och elden var kall och
kall och Ulfr var kall!
Men barnets blod var varmt.
Och hans blod var i elden, och blodet rökte guld, Ulfr åt,
och vargskinnet var tillbaka på Ulfrs axlar, och Ulfr var varm,
och köttet var varmt, det var varmt i Ulfrs mun och i hans buk,
och värmen var guld, och det var guld, och det var guld.
Men guldet var blod, och guldet var döden, och vargskinnet åt Ulfr. Ulfr åt barnet!
Ulfr var en varg!
Egill.
Jag lever ett dåligt liv.
Jag vill dö bättre.
Du ska få den chansen.
Det är för mycket.
Hervor!
Hervor. Du är trygg. Det är ingen fara.
Det finns... så mycket... där ute.
Hur är du så... lugn?
För att dvärgar kan sina svampar. Vad tittar du på?
Oj.
Jag måste springa.
Ha-ha!
Och du då?
Ska du berätta en?
Jag har inga historier. Jag har sett ett antal vintrar,
jag har sett monster. Jag har sett gudar på nära håll, men...
I berättelserna är aldrig jag poängen. Jag vill höra en av era.
En som berättar för mig varför jag förts samman med fördömda dårar och Hel-jägare.
Okej. Då ska du få en.
Hör nu om flickan vars fötter inte kunde röra golvet.
Den här flickan var halvjätte, på sin fars sida.
Och hon var sin fars dotter i nästan alla avseenden... förutom en viktig detalj.
Hon var liten för att vara jätte.
Sådär. En fläta passande för en Jotun-kvinna.
När hon satt i familjens stolar rörde hennes fötter inte golvet.
Hennes fötter rörde inte vid golvet under gillena.
Dom rörde inte golvet när hon satte sig i sin säng.
Inte heller när hon var på skithuset.
När hon blev äldre kunde hennes bröder enkelt dricka henne under bordet,
för bordet var lika högt som hon.
Och så, efter flera år, gick hon till sin far...
och bad att få ge sig av. Hon ville se sin mammas hem.
Hon älskade sitt land och sin familj och sina enfaldiga bröder...
Men hon var annorlunda.
Hon kände sig ensam.
Vad har hänt här?
Vi är i krig.
Min mamma... Min mamma är ifrån den här byn.
Då tillhör du Volsung-klanen.
Så flickan gick till strid.
Jag är visst skyldig dig mitt liv.
Det räcker med drycken.
Din fläta, tatueringarna...
Du är inte härifrån, kvinna.
Så var?
Jag kommer från en plats där stolarna är höga som hästar.
En plats för stor för att beskrivas. För stor för mig.
Jaha.
Jag vet inte vad det betyder.
Jag vill inte stå i skuld till en utländsk kvinna.
Vad kan en prins ge dig?
Flickan stannade. Hon utkämpade många strider. Och åren gick.
Leif, jag trodde vi skulle... Vad är det här?
Jag har gjort något åt dig.
Är det en stol till mig.
Nej, jag, eh... Det är en tron till dig.
I alla fall... hoppas jag du vill göra den till en.
Jag vill inte ta nåt för givet, men...
Gift dig med mig.
Hmm... intressant.
Jag sätter mig och funderar på saken.
Hon visste då, i samma ögonblick som hennes
fötter nuddade marken, att hon var hemma.
Egill, jag...
Sluta.
Sedan du gav mig min hand åter... har jag blivit Egill En-Hand trots allt.
Den här? Den är inte längre min. Den doftar av din magi,
och när jag för den över mitt ansikte, rör du vid mitt ansikte.
Egill...
Jag måste berätta.
I morgon...
Säg inget om framtiden.
Säg vad du heter.
Áile.
Áile. Vart ska din hand ta vägen?
Vill du ha en egen berättelse?
Ja.
Hör nu talas om Thyra, korsnings-pigan. Vild, vacker och kysk...
På tröskeln till striden förde hon ledarna för Völsungerna på knä.
Hm.
Vass, är spetsen och hårt slipad. En skaft av... Världs-trädets virke.
Ett bra spjut att spetsa ett huvud på.
Min förstfödde är förtjust i dig. "Den gråtande." Jag förstår varför.
Vem är du?
Jag gav människan poesins mjöd. Jag är berättelsernas herre. Min son,
är herre över stormen...
Jag är krigare och vandrare och vis.
Oden.
Minns vad som hände med Menja och Fenja, som sänkte sitt skepp med salt.
Dom gav andra döden, ja. Men sedan... dog dom.