СУТІНКИ БОГІВ
А ТЕПЕР ПОСЛУХАЙТЕ...
Послухайте ж про міфи.
І людей.
І пам'ять.
Оповіді для темного часу.
Він хвалить тебе, Та, що плаче.
Каже, що гарний був бій у храмі Хьоніра,
але краще буде битися на твоєму боці.
Думаєш, ми побачимо вогні, які танцюють?
Побачиш.
А якщо з'їж це, побачиш набагато більше.
Не поспішай.
Не переймайся. Ми, гноми, виросли на них.
Хто тут розповість нам історію?
Кажи, казкарю.
Хто заговорить?
Послухати історію перед битвою — це на щастя.
Тоді розповімо багато історій по черзі.
Послухайте ж легенду про Феню й Меню.
Цих сестер продали королю морів.
Їх у кайданах доправили на борт королівського корабля,
де прикували до чарівних жорен,
які мололи сіль і ніколи не зупинялися.
Вони робили те, що роблять смертні.
У час скорботи вони співали пісні
й розповідали правдиві історії.
Вони співали про гори, про свою батьківщину.
Вони були з роду велетнів.
Король запасав сіль на голодні часи
й вимагав усе більше.
Сіль була не для їжі,
а для того, щоб просолити землю,
аби знищити королівства ворогів.
Жінки продовжували свою виснажливу працю,
а океан шумів і пінився.
Корабель розтрощило течією!
Але сестри продовжували молоти!
Їхнє колесо здіймало хвилі
й король-рабовласник потонув.
Корабель затонув.
А жінки заспівали.
Бо вони нарешті були вільні.
Кажуть, великий млин і досі меле,
ось чому море солоне.
Овва.
Батько розповідав мені цю казку перед сном.
Хто ще знає оповіді про велетнів?
Я.
Послухайте ж про мур Одіна!
Про мур, який ми розіб'ємо завтра!
Адже те, що збудували велетні, велетні можуть і знищити!
Це було давно,
після того, як перша фортеця Одіна впала перед золотими Ванами.
Асам був потрібен новий мур.
До богів прийшов будівельник.
Він запропонував звести мур, який ніхто не зламає і навіть не злущить.
Вони спитали про ціну.
Відповідь була такою: сонце, місяць і рука Фреї.
Входить Локі.
Він уклав угоду, і угода була така.
Звести мур без сторонньої допомоги
й за третину запропонованого часу,
і тоді сонце, місяць
і Фрею віддадуть виконавцю.
Цілу зиму будівельник тягав шматки гори.
У поміч йому дозволили взяти лише свого коня, Свадільфарі.
Але, на жах Асів, він швидко працював.
Фрея рвала й метала.
Вона не хотіла знову стати чиєюсь запроданою наложницею.
Але Бальдр прийшов до неї з підозрою.
Можливо, той чоловік був дечим більшим, ніж здавалося.
Можливо, він був велетнем.
Входить Локі.
Він запропонував зраду.
Боги погодилися, адже це він уклав угоду.
А якщо вони втратять сонце, місяць і Фрею,
вони настромлять голову Локі на палю.
Входить Локі,
який з'явився перед Свадільфарі в подобі прекрасної кобили.
Жеребець відчув запах її збудження, і ось він
входить у Локі.
Велетень,
адже будівельник насправді був велетнем,
не міг закінчити працю без коня.
Аси сміялися
й раділи, що отримали мур задарма.
Коли велетень звинуватив їх у зраді,
він загинув від молота,
як і багато інших велетнів.
Входить Локі.
Він повернувся через кілька місяців із дивним лошам, якому був матір'ю.
Він подарував того коня Одіну.
І так боги дізналися,
що Локі готовий навіть сам себе трахнути,
якщо отримає від цього зиск!
Отже, у нашого Еґілла є бог-покровитель!
Еґілле, коли ти кохаєшся, ти жеребець чи кобила?
Хочеш знати, чи я люблю, щоб мене трахали?
Хочеш знати, як це?
Я скажу, як це.
Послухайте ж про Еґілла і його двобій.
Продаю різьблення!
Гравюри богів для поклоніння! Шахи!
Обереги на щастя й кохання!
У кожного предмета своя історія!
На поміч! Благаю!
Допоможіть!
Зупиніться, благаю вас! Годі!
Усе гаразд. Вони пішли.
Мене звати Одрік. Одд.
Це цілюща чаша.
Руни допоможуть тобі.
Так казав мій дідусь.
Він помер рік тому.
Вони магічні?
Дідо казав, що найкраща деревина для магії — корчі.
Якщо дві такі разом випливуть на берег — це знак.
Бо чоловіка й жінку було створено з корчі. На початку.
Це лише легенда.
Ми були друзями.
А кілька тижнів по тому —
чимось більшим.
Брат Одда виступив моїм обвинувачем.
Він сказав, що я спокусив Одда.
Законники кажуть, що чоловік може спати з іншим на знак завоювання,
але не на знак кохання.
І того, кого так візьмуть, чекає зневага.
Ерґі, так мене називали.
Не мужній.
Цей чоловік бреше,
і я кажу, що він брехун!
Я доведу це мечем — виріжу брехню з його горла!
Двобій визнали як гольмґанґ.
Поруч був острів, спеціально відведений для таких поєдинків.
Мій батько був моїм секундантом.
Він пишався мною.
Покажи їм, на що ти здатний!
Це дуже почесно.
Починаємо.
Ну ж бо! Підводься!
Він готовий до бою!
Покарай його!
Добий його!
- Так! - Ти це бачив?
Мій ніж мене не підвів.
Так і сталося.
І я довів свою чесноту.
Мені шкода, друже.
Час.
Настав час.
Ти впевнений?
Скоро буде бійня.
Тобі знадобиться сила.
- Я можу її дати. - Тоді дай її.
Повідай історію, яку тримаєш під замком.
Холод.
Повітря було холодним і дитя замерзало, його кров була холодною.
Ульфр урятував хлопчика,
урятував його від вовка.
Ульфр мав шкуру вовка,
він віддав її дитині.
Ульфр розклав багаття для дитини, дитина дивилася й усміхалася,
але холод усе одно прийшов і вогонь замерз.
Холодно, Ульфр замерзав!
Але кров дитини була теплою.
І його кров була у вогні,
і кров диміла золотом.
Ульфр почав їсти
і вовча шкура знову була на плечах Ульфра.
Ульфру було тепло, і м'ясо було теплим.
У роті Ульфра було тепло, у його нутрощах стало тепло.
Тепло було безцінним,
наче золото.
Це було золото.
Але золото було кров'ю,
золото було смертю,
і вовча шкура поглинула Ульфра.
Ульфр з'їв дитину!
Ульфр став вовком!
Еґілле.
Я живу
поганим життям.
Але померти хочу краще.
У тебе буде така можливість.
Це занадто.
Гервор!
Гервор.
Ти в безпеці.
Усе гаразд.
Стільки... Стільки всього у світі.
Як ти лишаєшся таким спокійним?
Бо гноми знаються на грибах.
На що ти дивишся?
Мушу бігти.
А ти?
Розповіси щось?
У мене немає історій.
Я бачила двадцять зим. Я бачила чудовиськ.
Я бачила богів зблизька, але...
В історіях
я не головна героїня.
Я б радше послухала вас.
Історію, що пояснить, чому доля звела мене з проклятими дурнями, які шукають Хель.
Гаразд. Матимеш таку.
Послухай же про дівчину, чиї ноги не торкалися підлоги.
Ця дівчина була напіввелетнем
із боку батька.
Вона була донькою свого батька майже в усьому,
за винятком однієї важливої деталі.
Вона була замалою для велетня.
Ось так.
Коса, яка пасує жінці з йотунів.
Коли вона сідала на стілець, її ноги не торкалися підлоги.
Її ноги не торкалися підлоги під час бенкетів.
Не торкалися підлоги, коли вона сиділа на ліжку.
Або коли вона ходила до вбиральні.
Коли вона подорослішала,
брати могли легко її перепити,
бо для неї то були інші об'єми.
І тому, коли минули роки,
вона пішла до батька...
й попросила дозволу піти.
Вона хотіла побачити дім матері.
Вона любила свою землю, свою родину й своїх братів-дурників...
Але вона була інакшою.
І почувалася самотньою.
Сюди.
Що сталося?
У нас війна.
Моя мати була із цього села.
Тоді ти з клану Вьольсунґів.
Тож дівчина пішла в бій.
Схоже, я завдячую тобі життям.
Напоєм віддячиш.
Твоя коса, татуювання...
Ти родом із іншого місця, жінко.
Звідки?
Я з місця, де стільці високі, як коні.
Завеликого, щоб його описати.
Завеликого для мене.
Не знаю, ще це означає.
Я не хочу бути в боргу перед іноземкою.
Чим може віддячити принц?
Дівчина залишилася.
Вона воювала в багатьох битвах.
Минали роки.
Лейфе, я думала, ми...
Що це таке?
Я дещо для тебе змайстрував.
Ти зробив мені стілець.
Ні, я...
Я змайстрував тобі трон.
Принаймні, сподіваюся, він ним стане. Я не хотів припускати, але...
Поберімося?
Цікаво.
Я сяду й подумаю.
Щойно її ноги торкнулися землі, вона зрозуміла,
що нарешті вдома.
- Еґгілле, я... - Припини.
Відколи ти повернула мені руку,
я таки став Еґіллом Одноруким.
Бо ця рука,
вона вже не моя.
Від неї іде запах твоєї магії,
і коли я торкаюся нею свого обличчя,
це ти торкаєшся мого обличчя.
Еґілле...
Мушу тобі сказати.
Завтра...
Не кажи мені про майбутнє.
А назви своє ім’я.
Айле.
Куди покласти твою руку?
А хочеш власну історію?
Так.
Послухай же про Тіру,
дівча з перехрестя.
Дике, прекрасне й цнотливе...
Напередодні битви
вона зробила так, що вожді Вьольсунґів стали на коліна.
Гострий наконечник, відточений.
З деревини Світового дерева.
Хороший спис, щоб пробити голову.
Мій старший нащадок божеволіє від тебе.
«Та, що плаче».
Розумію, чому.
Хто ти такий?
Я дав людям мед поезії.
Я Повелитель легенд.
А мій син — Володар бур...
Я воїн, мандрівник і мудрець.
Одін.
Згадай, що сталося з Менею і Фенею,
які потопили корабель із сіллю.
Вони спричинили смерть, так.
Але також...
загинули самі.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька