AZ ISTENEK ALKONYA
HA LENNE EGY KALAPÁCSOM
Bántottak, testvérem?
Mire fel e fenyegető sereg? Meg akarjátok tán szegni a fegyverszünetet?
Azt, ami miatt vakok vagyunk, és éhezünk, míg tiétek minden hódolat?
Az ázok megtörték a fegyverszünetet.
Thor meggyalázta földünket.
Vezekelni fog a vétkéért.
És mi van az aranyalmákkal?
Nem kötünk egyezséget a szajha bosszúja miatt.
Ez a Könnyejtő kurva forró vérre szomjazik.
És örömmel megadom neki.
Jobb, ha ezt inkább az öcsédre bízod, viharúr. Így csináljátok, nem igaz?
Te lepisálod a világot, ő meg feltakarít utánad.
Csak akkor egyezünk meg, ha Thor meghal, és megkapjuk Asgard trónját.
Őt nem ajánlhatom fel. Csak Odin tehetné meg, de ő nem adná át a legidősebb fiát.
Marad hát a vér és a sirám.
Azt mondtad nekem, Asgardban fogok meghalni. Tényleg így van?
Ha rajtam múlik, biztos nem.
Harcosok! A csorda kihal, a társak odavesznek.
Porba hullunk, vagy a tűz emészt el! De egy jó név,
mit becsület övez, fennmarad mindörökre!
Vigyázz magadra!
Völsung!
Merre vagy, Könnyejtő? Te akartad ezt a háborút!
Amit óriás épít...
Azt le is tudja rombolni.
És most várunk.
Az idők hajnalán Odin megálmodta a jövőjét. Mintha a ködön át látta volna.
És te, farkas fiam, aggasztottad a vén félszeműt.
És megálmodta Thor halálát is. Elragadja egy nagy tengeri kígyó.
Bátyám, nővérem, meghaltok abban a csatában.
Örök társául szegődtök húgotoknak.
E jövendölések nem válnak valóra. Gondom lesz rá, hogy Sigrid megölje Thort.
Az ő véres lándzsája ment meg a sorsotoktól.
Odin ezüstös fejét pedig lenyisszantom.
Asgard mezeje mára már jóllakott.
A holtakra temetés vagy máglya vár.
Valkűrök! Vigyétek hőseiteket Valhallába!
Ha elbukom...
végy a karjaidba!
Vigyél a fiaimhoz!
Atyánk a mi pártunkat fogja?
Dicsőített minket a magasból?
A Mindenek Atyja most magányra vágyott.
Hívd Sandraudigát, hogy örömöm legyen benne.
Úgy látom, hogy még él a férjem.
Az élettelen nejemnek ne legyen szava!
Elhervasztott rideg mozdulatlanságod.
Az új ágyasom igába töri a farkamat.
Annyi nőt elcsábíthattál volna, mégis Vereséget választottad.
Nem tudod, miért, de én igen.
Ez a titkos vágyad. Elbukni. Meghalni.
Remélem, a Könnyejtő valóra váltja. És özveggyé tesz engem.
Isten saját vére Ulfrban.
Acél és arany és acél.
Az acél szólít, és azt sikoltja: „Valhalla!
” És már arany és arany és kihunyó arany. És kihunyó arany.
Kihunyó arany.
Bejöhetek?
Mindig szívesen látunk.
Nem tudom, hogyan fogjak bele. Valami megváltozott közöttünk.
Ha el akarod feledni a tegnap estét, nem vesszük magunkra.
Nem, félreértettél. Meg akarom köszönni.
Végre látom önmagamat. Nem csak a keresztúti hajadon vagyok.
Nem is vagyok hajadon.
Most már só, láng és vágy vagyok.
És szolgálnálak titeket, újra és újra és újra.
Megtiszteltetés, hogy megismerhettünk, Thyra.
Ha a mai nap sem veszejt el titeket, tudjátok, hol találtok.
Annyira meglep, hogy még többet akar?
Nem vagy féltékeny?
Én is ott voltam.
És számítottam rá, hogy előbb-utóbb szerzel egy ágyast.
Megtettem volna, ha akartam volna egyet.
Tegnap este akartál.
Nem. Veled fogadtam az ágyamba. Veled akartam lenni.
Amikor túl leszünk ezen, ha túléltük az egészet, nőül veszlek téged, Sigrid.
Elmesélem a történetet, és végre egyek leszünk. Mindenben.
Mindenben egyek leszünk.
Mi van az uraddal? Őt miért hagyjuk hátra?
Azt akarom, hogy túlélje. És így legalább van rá esélye.
Láttalak, Egill, de nem tudtam, hogyan éreznél.
Aludj, szerelmem!
Aludj tovább!
Ha a vánok szólítják, akkor a Világfa válaszol.
Mi lenne, ha beszéd helyett inkább öldösnénk?
Én úrnőm! Mindörökkön téged szolgállak. Mint előttem az anyám és az ő anyja.
Drága leányom! Látó és látomás egyaránt.
Tiwaz üdvözletét küldi.
Én is üdvözölni fogom, amikor Asgard darabjaira hullik.
Jöjjetek!
Thyra! Mi történt?
Sigrid eltűnt.
Áole! A Seid-Kona nincs... nincs...
Megkeresik Thort.
Az ellenségetek ott üzekedik Vereséggel.
Észrevétlenek maradtok.
És itt válnak el az útjaink.
Most már én is távozom.
Ezt meg hogy érted?
Miért?
Megyek, mert így kell történnie.
Remélem, hogy még láthatlak. Élve.
Mindig is csodáltam a derűlátásodat.
Menj, kis óriás! Belezd ki a néped nevében!
Könnyejtő leány! Merre jártál ma?
Kivont pengével érkezel éjszaka. Hasonszőrű gyilkosok vagyunk.
De életben hagylak.
Csak előtte megzabolázlak, és kitágítom női sebedet.
A kalapácsod ne neki szánd!
Loki! Na végre!
Futás!
Köszönöm!
Nincs miért hálálkodnod, hisz kudarcot vallottatok.
A Seid-Kona nincs veled?
Andvari! Ne!
Lassú lettél öregkorodra, Andvari.
Ne!
A barátotok bosszúja bevégezetlen maradt. De hiszem, hogy ti sikerrel jártok.
Mit tettem, barátom?
Én meggátoltam, hogy igazságot tégy, és a halálodat okoztam.
Bocsáss meg!
Közel a napkelte.
Hazudtál nekem. Hazudtál! Hazudtál, megszegted minden esküdet,
és közben mindvégig mosolyogtál! És miért?
A bosszúért.
Világokon keltem át a te bosszúdért.
- Elég volt! Ezzel... ezzel vége van! - Semminek sincs vége!
Veszítettél, Sigrid! Itt már nem vár rád más, csak a halál.
Akkor ragadjon el!
Te ezt akarod. Meg akarsz halni.
Vár... vár egy élet ezen a mezőn túl, vár egy élet kettőnkre.
És csak velem kell jönnöd.
Leif, magammal hordom a virágfüzért. Te szerelmet látsz, amikor ránézel?
Amikor legutóbb feltettem...
Az volt az esküvőd napja.
Aznap ölte le Thor a családomat, mintha állatok lennének.
Sosem mehetek hozzád.
A végzet vett nőül.
Rákötöm ezt a füzért a lándzsámra. Thor ezt látja majd végső pillanataiban.
Mindjárt virrad. Mennem kell.
Ne! Hallgass ide...
Maradj!
És élj! Szeresd Thyrát!
Egy nőt, aki tud szeretni.
Sigrid! Sigrid! Sigrid!