ZKÁZA BOHŮ
SIGRIDINA PÍSEŇ
Zrádce.
Mluv o Lokim a měj se před ním na pozoru.
Celou tu dobu jsi nás směroval a vypouštěl jako šípy. Stačilo.
Teď už je pozdě na obviňování.
Neobviňuji tě. Ale tvoje válka je již v pohybu.
Už se nemusíš skrývat. A tak ti říkám,
už žádné šeptání.
Chceš-li Thórovu smrt popadni
svou zasranou zbraň.
Opustila nás bez jediného slova.
Kdepak, rozloučila se. Ve skutečnosti nezůstala u slov.
Sigrid tě zranila?
Aby mě ochránila.
Chce, aby naše životy pokračovaly. Abychom si dopřáli domov,
který si podle ní zasloužíme.
Vezmeme se, to si myslí. A že já ti budu nakonec dobrým manželem.
Vyspali jsme se spolu. Ale já netoužím po tobě.
Jsme povedená dvojka. Příliš dlouho jsem bojoval za sen.
Teď budu bojovat za ženu, kterou je. Pojedeš se mnou?
Můžeš jet s tou nohou?
Když mě přivážeš na koně?!
Rozcupujte je na kusy!
Thóre, žádám tě...
Thiwaz padl.
Bitva tvého bratra oslepuje. Řekla jsem mu, že k němu pustím smrt.
Tak proč mě žádáš o radu?
Já jsem bohyně obilí a on bůh deště. Thór je půlka mé úrody. Nebudu plevou.
Nebude rozhodovat za mě.
Když vaše láska uvadla, uvadl i svět. Ale on si nedokáže pomoct.
Dovolíš, aby mu ublížila pohanka?
Dovolím. Kdyby si to přál.
Celý život se těším lásce a chvále. Všichni opěvují Baldrovu krásu.
Jak je zářivá, jak je oslnivá.
Jak krásné je letní slunce. Ale nic krásného nevydrží navždy.
Krátký a omezený život,
to je sláva, to je milost.
Touží snad po životě smrtelníka?
Život smrtelníka má smysl. My jsme věční a nelpíme na něm.
Nejsme těla, ale ztělesnění.
Thór nenávidí lidské plémě.
Ne. Závidí lidem. Jejich smrtelnost.
Zapřísahám tě, chraň svého bratra. Udrž řád našeho světa. Ať vydrží o něco déle.
Můj král.
Einherjové.
Přišli z Valhaly.
A my je pošleme zpátky!
Čarodějko. Unesl bych tě ve spánku.
Já vím. A zabil bys muže, který se mnou sdílí lože.
Proto, abych ho zachránila, přicházím dobrovolně.
Chceš se na něco zeptat. Ptej se.
Po dnešní bitvě svět zachvátí plameny. A jiskrou je kopí Krvavé nevěsty.
Povede to k vlkovi? A k poslední válce? Vydá mého syna napospas Hadovi?
Chci vidět konec své ságy.
Zotročil jsi Paní Freyu pro její sílu. Proč se nezeptáš jí?
Moje nevěsta byla bezcenná, když jsem si ji přivedl.
Dala svůj dar prachobyčejným smrtelníkům, čarodějkám z lesa jezdícím na vlcích.
Předává se z matky na dceru. Z matky na dceru.
A její zrak teď sídlí v tobě.
Dej mi to, co chci, Seid-Kono.
Ukážu ti to. Ale magie má svou cenu. A to, co žádáš, nás oba přijde draho.
Já znám cenu proroctví. Jednou jsem se oběsil. Na Stromu světa.
Visel jsem tam celých devět nocí, zraněn oštěpem a obětován. Ódinovi,
obětoval jsem se sobě samému. Vzdal jsem se oka za pouhopouhý záblesk.
Tudy.
Doveď mě k ní.
Obával jsem se, co ve mně je, v mojí kůži. Potlačoval jsem to.
Ale staré rčení praví:
„Kde vidíte vlčí uši čekejte vlka.“
Zažehl jsi všechen ten oheň. Vysvětlíš mi aspoň proč?
Jedné z mých dcer je předurčeno zemřít. Zabije ji syn Ódinův.
Pokud ho nezabiju dřív.
Ochraňuješ svou rodinu.
Mé děti odvedli v řetězech. Celý život jsem žil pro tohle.
Jen abych je zbavil pout.
Mohl jsi Thóra podříznout ve spánku.
Neobával jsem se jen Thóra. Bohové se vzájemně vraždí běžně.
Nic by se tím nezměnilo. Ale masakr spáchaný smrtelníkem?
Tomu by se nechtělo věřit. To šílenství...
by změnilo svět.
Dej mi, co hledám, Seid-Kono!
Řekla jsem, že to něco stojí!
Ne!
Krkavec, kterého jsem zabila, je Vzpomínkou a bude i tvou obětí.
Už se neohlížej, vznešený. Taková je cena za věštbu!
Ne!
Ne.
Cos viděl započne dnes.
Skončíš. Bez poct a bez lásky.
Zřel jsem dnešek. Zřel jsem. Zkázu. Tolik si toho nedokážu vybavit.
Áile!
Egille.
Nikdy jsem nedohlédla dál.
To já měl zemřít. Říkalas, že to budu já. Ne ty. Ty nikdy.
Tebe znám, že ano?
Říkají ti Egill, Egill Jednoruký.
Áile.
Plačící...
Tady je tvůj divočák.
Tuhle zkázu přinášíš.
Než tento den skončí, mé kopí zrudne tvou krví.
S Bohem lži jsi se spolčila. S tím, který mě zradil.
Tvá víra z tebe učinila blázna.
Přišel jsi pro mě. I po tom všem.
Ještě není po všem. Ne pro nás.
A teď vykonej svou pomstu.
I Loki bojuje za víc než já. Dělá to pro živé. Já to dělám pro mrtvé.
Thór může zemřít pro obé.
Ne! Ne!!!
Sigrid. Netruchli. Vydám se tam,
kde medovina prší ze stropu
a každé břicho je plné.
Hlavně mi drž místo na pivní lavici, má štítonoško.
Pojďte! Odvezu vás zpět!
Co se jí stalo?
Vidí mě, ale je...
Je z ní nová bohyně. S mou prozíravostí a Ódinovou pamětí.
Spojení Vanů a Ásů.
Začneme znovu, bude-li třeba.
Tady je.
Tady je!
Na co čekáte!? Musíte ji odnést!!
Byla zabita v boji! Je to její právo!! Musíte si ji vzít!!!
Musíte... Musíte si ji vzít. Prosím.
Prosím. Prosím.
To ne...
Ne. ty ne...
Ty ne!
Její zbraň byla prokleta, proto nesmí do nebe. Paroh se dočká vlastního konce.
Hervor má ale syny ve Valhale.
Přála si spojit svou rodinu.
Valhala není odměnou pro hrdiny. Ódin si bere duše jako vojáky,
aby doplnil svůj les kopí mocnou silou.
Prokaž jí poslední službu. Zavři jí oči. Nech svou přítelkyni odejít.
Nevděčným bohům už sloužit nebude.
V Helu bude Hervor svobodná.
Ódin je válka. Ale také moudrost. Přál by si její smrt?
Mohl by mi to říct sám, kdyby opustil svou věž.
Její hlava nemá žádnou cenu, pokud z ní neučiníš mučednici.
Mluvíš pravdu a budu ti věřit. Sandraudigo, povolávám tě.
Chtělas mou smrt a našla pokoru. Když mi ukážeš bílý štít,
celý Ásgard přijme tvou kapitulaci.
Doprovodím tě po vyšlapané cestě, ale můžeš se mnou odejít domů.
Dohoda má pouze jednu podmínku. Musíš mi říct své pravé jméno.
Myslela jsem, že mi stačí pomsta. Ale já chci víc.
Chci svět bez tvého druhu. Lepší budoucnost.
I kdybych se jí nedožila. Ptáš se na mé jméno.
Dostala jsem mnoho jmen. Já jsem Plačící. A Krvavá nevěsta.
Majitelka Parohu a Höniho zkáza.
Já jsem dcera krále Glaumara. Jsem poslední z obrů z Otevřené ruky.
V den mojí svatby jsi zmasakroval mou rodinu, zatímco držela bílé štíty!
Nabízíš kapitulaci? Tady je má odpověď!
Mé jméno je Sigrid. A žádný bůh mě neděsí!
Lhal jsi mi, aby mohla žít?
Ne.
Rychle sem, Hödre! Pomoz mi s ním!
Jmelí z něj učinilo mučedníka!
Kam ho Freya odnesla?! Kde je Thór?
Vzala ho do posvátné Valhaly. Ale tím lépe pro tebe, Krvavá nevěsto.
Máš další šanci ho probodnout. Abys dosáhla Ásgardu, spálila jsi svět.
Valhalu si zasloužíš snadno.
Stačí, abys padla na bitevním poli.
Sigrid! Sigrid!!!!
Žij v legendě, malá obryně.
Sigrid! Si... Sigrid!!!
Sigrid!!!!!
Sigrid!!!!
Roztrhal jsem jí na cucky!
Jsi mokrá, ženo.
Věděli o tobě. Ale neřekli mi to. Ochraňovali mě proti mé vůli.
Vodili nás za nos a využívali nás pro přání a rozmary druhých.
Ale teď strašíme u stejného krbu.
A tak začíná...
Sigridina píseň.