AMURGUL ZEILOR
CÂNTECUL LUI SIGRID
Șarlatanule.
De-l pomenești pe Loki, îi și auzi pașii.
În tot acest răstimp, ne-ai ațintit și ne-ai aruncat ca pe săgeți. Destul!
E o oră cam târzie pentru învinuiri.
Nu te învinuiesc.
Dar războiul tău e în toi acum. Nu trebuie să te mai ascunzi.
Așa că gata cu șoaptele!
Dacă îl vrei mort pe Thor, pune mâna pe-o sabie!
Ne-a părăsit, fără să zică un cuvânt.
Ba a zis multe. Și nu doar atât.
Sigrid a făcut asta?
Ca să mă ocrotească.
Vrea să apucăm ziua de mâine.
Vrea să avem parte de căminul pe care crede că îl merităm.
Ne vom căsători, așa crede ea.
Și că voi fi un soț de ispravă.
Am împărțit cu toții un pat.
Dar nu pe tine te vreau.
Ce pereche mai facem!
Prea multă vreme am luptat pentru un vis.
Acum voi lupta pentru ea.
Mă însoțești?
Poți călări cu piciorul ăla?
Dacă mă legi de șa.
Una cu pământul să-i faceți!
Thor, te implor...
Tiwaz a căzut.
Lupta îl orbește pe fratele tău.
I-am spus că îl las în plata morții.
Și de ce îmi cauți îndrumarea?
Eu sunt zeița grânelor, iar el, zeul ploii.
Thor e jumătate din recolta mea.
Nu vreau să ajung o pleavă.
Nu-mi hotărăște el soarta.
Când iubirea voastră a pălit, a pălit lumea toată.
- Dar nu poate fi salvat de el însuși. - Ai îngădui să-i facă rău o păgână?
Da, dacă la asta râvnește el.
Toată viața am fost iubit și preamărit.
Mi-au ridicat în slăvi frumusețea.
„Ce strălucire, ce minunăție!” Așa grăiau.
„Ce încântător e soarele verii!”
Dar ce-i frumos nu dăinuie o veșnicie.
O viață scurtă, mărginită. Asta-i gloria.
Asta-i grația divină.
Crezi că tânjește după o viață de muritor?
Viața unui muritor are sens.
Noi suntem eterni și asta ne îngrădește.
Nu trupuri, întrupări.
Thor detestă omenirea.
Nu. O invidiază.
Fiindcă sfârșește.
Te rog, ocrotește-ți fratele.
Nu ne abandona lumea ordonată.
Mai ține-o puțin.
Măria Ta.
Einherjar.
Au venit din Valhalla.
Și tot acolo îi vom trimite!
Vrăjitoare.
Te-aș fi răpit în somn.
Știu.
Și l-ai fi ucis pe bărbatul cu care împart patul.
Ca să-i salvez viața, am venit de bunăvoie.
Ai o întrebare. Întreabă-mă!
Bătălia de azi va mistui lumea.
Iar sulița Miresei însângerate e scânteia.
Duce către Lup? Către ultimul război?
Fiul meu va ajunge la Șarpe? Vreau să știu cum se încheie saga mea.
Ai încătușat-o pe nobila Freya ca să-i iei puterea.
De ce nu o întrebi pe ea?
Nu mi-a mai fost de folos când am adus-o acasă.
Ea i-a înzestrat pe muritori cu darul ei.
Pe vrăjitoarele pădurii, călare pe lupi.
L-au moștenit din mamă în fiică.
Din mamă în fiică.
Iar darul ei sălaș în tine are acum.
Zi-mi ce doresc să știu, Seid-kona.
Ți-aș putea arăta.
Dar magia are un preț.
Și ce ne ceri tu ne va păgubi pe amândoi amarnic.
Știu prețul profeției.
Odată m-am spânzurat de Copacul Lumilor.
Am zăcut acolo atârnat nouă nopți. Rănit cu sulița mea.
Și jertfit am fost.
Lui Odin, mie însămi.
Mi-am dat ochiul doar pentru o întrezărire.
Pe aici.
Du-mă la ea.
M-am temut de ce aveam în mine, de tâlcul blănii mele.
Și m-am împotrivit.
Dar o vorbă veche spune
că, de vezi urechi de lup...
lup trebuie să fie.
Tu ai stârnit flama războiului. Poți să-mi spui măcar cu ce rost?
Una dintre fiicele mele e sortită să moară,
de mâna fiului lui Odin.
Dacă nu-l omor eu mai întâi.
Îți protejezi familia.
Mi-au luat copiii în lanțuri.
Tot ce am trăit a dus la asta.
Vreau doar să-i descătușez.
Puteai să-i tai gâtul lui Thor în somn.
Nu doar pe Thor vreau să-l dobor.
Zeii ce ucid alți zei trec neobservați.
Nu s-ar fi schimbat nimic.
Dar un muritor să săvârșească un așa masacru?
Așa ceva nici că s-ar pomeni.
O așa nebunie...
Ar preface lumea.
Zi-mi ce vreau să știu, Seid-kona!
Ți-am spus. Are un preț!
Nu!
Corbul pe care l-am ucis se numește Memorie
și el îți va fi jertfa.
Nu mai poți privi în urmă, Măreția Ta. Ăsta-i prețul prevestirii!
Nu!
Nu.
Ce ai văzut începe azi.
Vei sfârși nevenerat și neiubit.
Am văzut... ziua asta.
Mi-am văzut osânda.
Multe nu-mi amintesc.
Áile!
Egill.
Până aici am văzut.
Eu eram acela.
Ai zis că eu urma să mor. Nu tu.
Niciodată tu.
Te-am cunoscut, nu-i așa?
Te numești Egill.
Egill O Mână.
Áile.
Tânguitoareo!
Uite-ți mistrețul.
Ce nenorocire ai pricinuit!
Până ce cade noaptea, o să te străpungă sulița mea.
Te-ai întovărășit cu zeul mincinos.
Uneltești cu trădătorul meu.
Credința ta te-a amăgit.
Ai venit după mine. În ciuda a tot.
Nu există altă viață. Nu și pentru noi.
Acum răzbună-te!
Nici Loki nu luptă doar pentru asta.
O face pentru cei vii.
Eu o fac pentru morți.
Thor poate muri pentru toți.
Nu!
Sigrid...
Nu jeli.
Mă duc undeva unde picură mied din grinzi.
Și toți sunt îndestulați.
Să-mi ții un loc la berărie, sora mea de arme.
Veniți! Vă duc eu înapoi!
Ce s-a întâmplat cu ea?
Mă vede, dar e...
Acum e o altă zeiță.
Cu darul meu și memoria lui Odin.
O întovărășire între Vanir și Aesir.
O luăm de la capăt dacă e nevoie.
E aici.
Ce faci?
Trebuie s-o iei.
A fost ucisă în luptă!
E dreptul ei! Trebuie să o iei!
Trebuie...
Trebuie s-o iei.
Te rog.
Nu.
Nu tu.
Nu tu!
Arma ei era blestemată și nici că va fi primită în rai.
Și sulița ta își va ispăși pedeapsa.
Fiii lui Hervor sunt în Valhalla.
Voia să-și reunească familia.
Valhalla nu e vreo răsplată pentru eroi.
Odin își clădește armată din suflete.
Să-și umple codrul de sulițe cu forțe mărețe.
Miluiește-i trupul.
Închide-i ochii.
Lasă-ți prietena să treacă dincolo.
Nu va mai sluji zei nerecunoscători.
La Hel, Hervor va fi liberă.
Odin este război.
Dar și înțelepciune.
El i-ar dori moartea?
Mi-ar putea spune chiar el dacă ar coborî din turn.
Nu va fi încoronată cu onoare
decât dacă o faci martiră.
Adevăr grăiești și în tine mă voi încrede.
Sandraudiga, înfățișează-te!
Mi-ai dorit moartea.
Și ai căzut pradă.
De-mi arăți un scut alb,
întreg Asgardul îți va încuviința supunerea.
Iar eu îți voi călăuzi pașii.
Dar poți merge acasă cu mine.
Învoiala are o singură condiție.
Să-mi spui adevăratu-ți nume.
Credeam că am venit pentru răzbunare.
Dar vreau mai mult de atât.
Vreau o lume fără de-ai tăi,
un viitor mai bun,
chiar dacă eu nu-l voi apuca.
Mă întrebi cum mă numesc...
Am fost multe lucruri.
Sunt Tânguitoarea, Mireasa însângerată.
Sunt mânuitoarea Cornutei și ucigașa lui Hoenir.
Sunt fiica regelui Glaumar.
Sunt ultima dintre uriașii din Palma Deschisă.
În ziua nunții mele,
mi-ai masacrat familia ce-ți întindea scuturi albe!
Îmi ceri supunerea?
Iată răspunsul meu!
Mă numesc Sigrid.
Și nu mă tem de zei!
M-ai mințit ca ea să trăiască?
Nu.
Vino, Hödr! Ajută-mă cu el!
Vâscul l-a făcut martir!
Unde l-a dus Freya? Unde e Thor?
În slava Valhallei l-a dus.
Dar ție ți-e prielnic, Mireasă.
Mai ai un prilej să-l săgetezi.
Ca să ajungi în Asgard, ai ars lumea toată.
În Valhalla ajungi lesnicios.
Trebuie doar să mori pe câmpul de luptă.
Sigrid.
Sigrid!
Rămâi cu gloria, micuță uriașă.
Sigrid. Sigrid!
Sigrid!
- Da! - Ai băut destul.
- Da. - Să te văd!
Cine urmează?
Ești udă, femeie.
Știau de tine, dar nu mi-a spus nimeni.
Iar m-au dădăcit fără să îngăduiesc.
Au uneltit și ne-au urzit soarta
după bunul lor plac.
Dar acum rătăcim prin aceeași vatră.
Și așa începe...
Cântecul lui Sigrid.