NETFLIX ESITTÄÄ
GRÖNLANTI UUSIMPIEN LÄHTEIDEN MUKAAN 1905
PEARYNMAA
Tuolla on jotain!
Seuraa heitä, Iver.
Menkää katsomaan, mitä se on. Antakaa lyhty.
Se on kapteeni. Se on kapteeni!
Löysittekö mitään, herra?
Auttakaa Jörgenseniä. Jalat ovat jäässä. -Tulehan.
Holm on tulossa. -Nopeasti, Unger. Hakekaa vettä.
Nostakaa päätä, Jörgensen.
Unger, tuokaa pian sitä vettä. -Tulossa!
Nostetaan. Varovasti. -Ei hätää.
Ei hätää. -Rauhallisesti, Jörgensen.
Sitä vettä, Unger.
Vauhtia! -Tulossa on.
Pidelkää näitä. Ei hätää, Jörgensen.
Onko viskiä? -On. Hakekaa sitä hänelle.
Tässä.
Odottakaa.
Pitele häntä, Ejnar.
Hengittäkää, Jörgensen. Jatkakaa sitä.
Antaa mennä.
Selvä.
Pidelkää häntä. -Yksi, kaksi, kolme.
PERUSTUU TOSITARINAAN
JOULUAATTO 1909 KOILLIS-GRÖNLANTI
Näin.
Kiitos. -Onnistuuko?
Hyvä. Tuoksuu joululta.
Yksi, kaksi, kolme.
Kenellä on nälkä? -Kaikilla.
Sudennälkä. -Olkaa hyvä, pojat.
Hienoa. -Lopultakin.
Hyvää työtä, päivänsäde.
Oli jo aikakin löytää teille käyttöä. -Kiitos.
Hyvät herrat, saanko huomionne?
Juhlat ovat ohi. -Hiljaa, Poulsen.
Kohottakaa lasinne. -Totta kai.
Malja…
Malja läheisillemme kotona, miehille, jotka antoivat henkensä -
tutkiessaan valtakuntamme viimeisiä vieraita osia. Danmark-retkikunnalle!
Ja teille, kun olette täyttämässä heidän tehtäväänsä.
Skål. -Skål.
Olemme puolivälissä.
Pitkä etsintämme ei mennyt suunnitellusti. Jörgensen voi todistaa sen.
Kuten odotettua, oli vaikeaa löytää merkkejä kadonneesta retkikunnasta.
Siitä huolimatta me löysimme tämän.
Päiväkirja yhdeltä miehistä.
Ja kartta,
joka ilmeisesi näyttää kiviröykkiön sijainnin,
minne Mylius-Erichsen jätti viimeiset tietonsa vieraasta maasta.
Mikä on röykkiö?
Röykkiö on kivipino, joka näkyy kaukaa.
Siksi yritän uutta matkaa.
Mitä?
Uuttako?
Tällä kertaa lakijäätikön poikki,
hakemaan heidän jättämänsä löydökset.
Emmekö ole lähdössä kotiin? -Tämän takia olemme täällä, pojat.
Ilman löydöksiä Pohjois-Grönlanti voidaan menettää amerikkalaisille.
Nyt Jörgensen on toimintakyvytön, enkä voi tehdä sitä yksin,
mikä antaa jollekulle teistä onnenpekoista ainutkertaisen mahdollisuuden.
Tarvitsen vapaaehtoisen seurakseni.
Löytyikö sitä vapaaehtoista?
Vitsailetko? -Jörgensenin jalat olivat hajalla.
Olette seuraavana jonossa, Laub. -Vaiti, Poulsen. Joillakin on perhettä.
Miksei kukaan teistä halua lähteä?
Näit sen kartan. Ihan kuin kävelisi Moskovasta Roomaan kivipinoa etsien.
Saati että tekisi sen kapteenin kanssa.
Iver tuntee hänet. Hän tiesi kapteenista kaiken ennen tuloaan.
Olen lukenut hänestä, mutta niinhän kaikki ovat, eikö niin?
Kaikki eivät ihaile häntä, Iver Iversen.
Kaikki eivät osaa lukea. Eihän, Unger? -Lue tämä.
Anna mennä!
Kapteeni.
Minä…
Mietin tässä…
En tiedä, montako vapaaehtoista saitte… -En yhtään.
Yritän sanoa, että olen oikeastaan työttömänä.
Jos olemme pysähdyksissä, moottoria ei tarvita.
Haluaisin tulla mukaanne, jos sallitte.
Olen hyvä ampumaan ja opettelen ajamaan valjakkoa.
Haluaisin lähteä, kapteeni.
Pidän mielessä. Kiitos, Iversen.
Kiitos, kapteeni.
Poulsen, antakaa nuo valjaat.
Mitä Iversen tekee?
Hän tarvitsee apua. -Paikka siinä.
Hei!
Paikka siinä, kaikki.
Hyvä.
Hei!
Seis!
Paikka siinä!
Menkää puhumaan hänelle. -Hei!
Minäpä autan teitä.
Iversen, koirat tekevät teille töitä. Muistakaa se.
Kukin koira voi jäällä vetää 45 kiloa painoa alusta asti.
Kun se 45 kiloa on syöty,
koirasta tulee ylijäämää.
Joten huonoin koira ammutaan, ja se syötetään muille.
Joten älkää tehkö niistä parhaita ystäviänne.
Kuulitte, että Iversen on vapaaehtoinen. -Kyllä.
Mitä mieltä olette hänestä?
Iversenistäkö? -Niin.
Hän on hyvä poika. Hyvin rohkea. Vahva luonne.
Oletteko nähnyt häntä koirien kanssa? -Hänen täytyy tehdä lisää töitä.
Uskotteko, että hän pystyy siihen? -Uskon niin, kyllä.
Siinä kaikki.
Älä ole naurettava. Tuo on varmasti liian raskas.
Se on uppoamaton. Siihen on käytetty jo miljoona dollaria.
Siinä on turbiiniyhdistelmä ja mäntähöyrykoneet,
jotka ylläpitävät 21 solmun nopeutta.
Käännös, olkaa hyvä. -Mistä sinä puhut, Iver?
Eikö Alabama täytä vaatimuksiasi?
Höpötä noin kapteenin kanssa, niin saatte kuulan kalloonne.
Yleensä sanoisin Poulsenin puhuvan paskaa, mutta minäkään en puhuisi kapteenille.
Ei hän niin paha ole.
Olet takuulla menettänyt järkesi, Iver.
Mitä tiedät valjakkoajosta ja selviytymisestä -40 asteessa?
Ja jääkarhuista ja muusta pelottavasta.
Luulen, että koirat ovat Iverillä nyt hallussa.
Ehdit muuttaa mieltäsi, Iver.
Tämä on kolmas matkani tänne, ja vihaan yhä niitä koiria.
Jatkuva räkytys saa minutkin murisemaan.
Älkää nyt. Ne ovat mahtavia.
Kun oppii luottamaan johtajakoiraan, kaikki järjestyy.
Minun on Björn. Se pitää muille kuria. Se tekee kaiken työn.
Katsos Iveriä ja uutta lempikoiraansa Björniä.
Tuntuu, kuin olisin pettänyt sinut. -Sinun pitää saada itsesi kuntoon.
Sitä paitsi Iversen on vahvistunut.
Mitä?
Hän on mekaanikko. Ei olisi täällä, ellei moottorimme olisi hajonnut Reykjavikissa.
Kunhan pidät huolta Alabamasta.
Pakko sanoa tämä: et ole enää nuori mies.
Vaarannat henkesi, Iversenin hengen.
Haluatko, että luovutamme yrittämättä? -Me yritimme.
Teimme parhaamme. -Pötyä.
Entä Naja?
Luuletko hänen odottavan sinua?
Sinun ei tarvitse todistaa mitään. -Kyse ei ole minusta.
Komitean ohjeet olivat selvät. Meri avautuu heinäkuuhun mennessä.
Ellemme palaa elokuussa ennen sen jäätymistä, te lähdette.
Olet periaatteessa yksin. -Se on käsky.
Iversen on paras, ellei ainoa, joka on valmis matkaan.
Arvostan huolenpitoasi, mutta lähdemme huomenna.
Kyllä, kapteeni.
PEARYNMAA
KATASTROFI ISKEE DANMARK-RETKIKUNTAAN
JOHTAJA MYLIUS-ERICHSEN JA KAKSI MIESTÄ KUOLLEET. RUUMIIT KADOKSISSA
1. PÄIVÄ MAALISKUU 1910
Iver, seiso lähempänä kapteenia.
Noin juuri.
Kolme, kaksi, yksi.
Erinomaista.
Kiitos siitä.
Lykkyä. -Kiitos.
Kiitos.
Nähdään elokuussa.
Voikaa hyvin, pojat! -Samoin, kapteeni.
Kaikkea hyvää.
Lykkyä tykö. -Kiitos, Jörgensen. Kiitos.
Onnea matkaan, kapteeni. -Juoskaa, pojat!
Onnea matkaan, Iver!
Hän tarvitsee sitä.
Iversen!
Jääkää taakse.
Anna mennä, Björn! Antakaa mennä, pojat!
Voi taivas.
Yritämmekö päästä tuonne? -Aina löytyy tie ylös.
Pitää vain löytää nopein reitti.
Alaskin löytyy nopea reitti.
Siksi teidän pitää keskittyä koko ajan. Pitää päästä ylös, jotta pääsemme yli.
Tule.
Yy, kaa, koo, vetäkää. Yy, kaa, koo…
Vetäkää!
Nyt.
Juuri noin.
Ihan kuin olisimme Kuussa.
Montako kuutiometriä jäätä tässä on?
Varmasti ainakin kaksi miljoonaa.
Katsokaa, missä kävelette.
Puretaan, Iversen.
Luen tätä kirjoittamaanne artikkelia Danmark-retkikunnasta.
Uskomatonta, eikö? Nyt olen kanssanne täällä lukemassa juttuanne.
Kiintoisaa.
RETKIKUNNAN AUTO
Heillä oli paljon varusteita. Heillä oli jopa automobiili.
Kuvitelkaa! Ajamalla jäiden yli. -Naurettavaa.
Minkälaisen luulette sen olleen, kapteeni? Olisiko Crossley?
Minkä verran hevosvoimia moottorissa oli? Neljästä kahdeksaanko?
Kapteeni.
Kapteeni, tuo on johtajakoirani Björn.
Se haluaisi tulla telttaan. Sopiiko se?
26. PÄIVÄ
Ei ihme, että he eksyivät tänne. -Aivan.
Ypöyksin
Jäällä
Ypöyksin
Jäällä
Ei ketään missään
Ei ketään näkyvissä
Vain minä ja Ejnar
Jäällä!
Kapteeni, olen aikonut kysyä. Mitä Danmark-retkikunnalle -
mielestänne tapahtui?
Mylius-Erichsenillekö?
Joskus on paras olla ajattelematta liikaa.
Tunsitteko hänet hyvin?
Hän oli hyvä ystävä. Hieno tutkimusmatkailija.
Mutta ei tiennyt, koska luovuttaa.
Löysimme vain yhden ruumiin.
Grönlantilaisen Brönlundin.
Muut kaksi eksyivät jäätikölle.
Kuvitelkaa kuolemaa noin. Yksin tällaisessa paikassa.
Vain hänen viimeiset sanansa päiväkirjassa ja kartta selvisivät.
Ikinä ei ajattele, etteikö selviäisi. Uskoo aina, että keinot löytyvät.
Hei, Björn. Anteeksi, että jätimme sinut ulos.
Kapteeni sanoi, ettet saa olla sisällä, jos ääntelet.
Eikö niin? Niin.
Panin sen juuri tulemaan, kapteeni. -Näytän teille jotain.
Inuiittien taikuutta.
Alaskassa tehdään näin, kun halutaan liikkua nopeasti.
Huomaatteko? Ohut jääkerros.
Juoskaa, kaverit!
Iversen! -Niin?
Näettekö untuvapilviä pohjoisessa? -En, kapteeni.
Näen vain aurinkoa!
Iversen!
Koirat haistavat maata! Hidastakaa!
Seis, Iversen!
Seis!
Varovasti.
No niin. Te laskeudutte alas. -Selvä.
Saakeli.
Näen sen! Se on Björn.
Ottakaa köysi! -Selvä.
Minä haen sen.
Oletteko kunnossa?
Nouskaa ylös! Vedämme kelkan ylös.
Jättäkää se koira!
Haen sen. Odottakaa.
Ei… Ei!
Laskelmieni mukaan -
menetin meiltä kahden viikon koiranruokamäärän,
puolet teestä ja parafiinipurkin.
Ja Björnin. -Se oli vain koira, Iversen.
Teidän mukaan ottaminen oli riski,
mutta arvioin, että taustanne merivoimissa olisi opettanut noudattamaan käskyjä.
Pahoittelen, kapteeni.
Huomenna pääsemme onneksi pois jäätiköltä.
Menkää!
Minä otan.
Tulkaa! Nyt!
Tulkaa!
Tulkaa! Noin.
48. PÄIVÄ
Kapteeni, saanko kysyä jotakin henkilökohtaista?
Olkaa hyvä.
Miksi teette tätä?
Miksi haluatte tehdä tällaista tällaisissa paikoissa?
Olette pitkälti yksin ja vaarannatte henkenne.
Eikö teillä…
Eikö teillä ole kotona ketään, joka odottaa?
Se, mitä me teemme,
vaatii kevyttä taakkaa.
Ajatukset eivät saa olla 3 000 kilometrin päässä.
Mutta miksi te teette tätä?
Miksi jotain tehdään? Miksi te olette mekaanikko?
Osasin vain sen. Moottorien korjaamisen. -Aivan.
Mitä teille kerrottiin, kun tulitte mukaamme Reykjavikissa?
Tiedän, että asia liittyy amerikkalaisiin ja heidän maavaatimuksiinsa.
Mutta totta puhuen, minua vain innosti lähteä kanssanne Grönlantiin -
ja liittyä oikeaan retkikuntaan.
Se on tuntematonta maata, Iversen. Amerikkalaiset väittävät,
että Grönlannin yläosa erottuu kanaalilla muusta maasta,
mutta sitä ei ole todistettu.
Se on tärkeää työtä. -Ymmärrän.
Voi tehdä Iversenistä kuuluisan.
Minäkö kuuluisa? Naiset tuskin jonottaisivat takiani.
Ei mennä asioiden edelle. Pitää ensin löytää se peijakkaan juttu.
PEARYN KANAALI PEARYNMAA
Mikä sinun nimesi on?
Mikä se on? -Löysin nämä laivalta.
Juu.
Sitä unohtaa, eikö?
Hän on suloinen. Ystävällinen ja huomaavainen.
Neiti Hellyys. -Nimesittekö hänet?
Juu. Neiti Hellyys. -Millainen nimi se on?
Entä tämä? -Pieni, hymyileväinenkö?
Hän on pieni neiti Auringonsäde.
Hän nauraisi vitseilleni. -Tyhmälle nimelleenpä.
Kiinnittääkö joku teidän huomionne?
Pidän hänestä. Onko hänellä nimeä?
Ei vielä.
Kutsun häntä nimellä Naja.
Kyllä. Hän on Naja.
Selvä.
Ellei kukaan täällä tiedä estettä asialle,
te ja Naja olette yhdessä aina tästä eteenpäin.
Aamen.
Vauhtia!
Saitko kiinni? -Sain.
Noin juuri.
PÄIVÄKIRJAT?
Toimi nyt.
Näkyikö mitään? -Ei mitään.
Ei elämää. En nähnyt lintuakaan.
Ei ruokaa koirille.
Mitä teitte tälle? -Mitä?
Tälle.
En tehnyt mitään. -Olette tehnyt jotain.
Se ei toimi. Oletteko ihan idiootti?
Olemme kusessa ilman tätä. -Kapteeni…
Korjaa se vain. Korjaa se.
Ilman Primusta olemme kuolleita.
Ymmärrättekö sen? -Ojennatteko pannun, kapteeni?
Meidän on puolitettava annokset tästedes.
Pakatkaa rekenne.
Tulkaa, Iversen!
84. PÄIVÄ
Meidän on hieman korjattava kurssia.
Kapteeni. -Niin, Iversen?
No, puhukaa nyt.
Meillä ei ole tarvikkeita.
Onko olemassa hetki, milloin me…
Milloin me mitä?
Hyväksymme… -Hyväksymme tappion, niinkö?
Haluatteko luovuttaa? Onko liian rankkaa?
Kaipaatteko kotiin? -Ei, kapteeni…
Me löydämme sen kartan. Emme löydä sitä puhumalla.
Niin, mutta… -Ja palaamme Alabamaan elokuussa.
Siirrymme yhteen rekeen.
Iversen.
Katsokaa, Iversen. -Mitä?
Siellä se röykkiö on.
Taidatte olla oikeassa.
Kapteeni, he olivat täällä.
He olivat täällä, kapteeni. Tämä on leiripaikka.
Pemmikaania.
Ja häränhäntäkeittoa. -Odottakaa.
"8. elokuuta 1907.
Ilman ruokaa itsellemme ja koirillemme lähdemme alueille…
PEARYN KANAALIA EI OLE
PEARYNMAA KOILLIS-GRÖNLANTI
…missä riittää riistaa 930 kilometrin matkalle laivalle."
Heillä ei ollut ruokaa, mutta he jättivät nämä.
"Löysimme todistuksen siitä, ettei Pearyn kanaalia ole olemassa.
Navy Cliff yhdistyy maalla Heilprininmaahan,
joten työmme on lähes tehty.
Pyrimme takaisin laivalle ennen syyskuun loppua koirien kanssa tai ilman.
Luutnantti Mylius-Erichsen, Danmark- retkikunnan johtaja Koillis-Grönlantiin."
Robert Peary ja amerikkalaiset olivat väärässä. Tämä se on.
Tämä se on.
Tämän takia me tulimme.
Kaunista, eikö vain?
Kaunista. En ymmärrä, miksi löydöksemme on niin tärkeä,
mutta kun näen teidän hymyilevän ja nauravan…
Grönlanti on yhtä. Yhdysvalloilla ei ole oikeuksia täällä.
Tanska kiittää teitä vielä, Iver Iversen.
On aika juhlia. Laittakaa keitto tulemaan.
Voimme lähteä kotiin, Iversen.
Ihan kuin kävelisi Roomasta Moskovaan kivipinoa etsien.
Mitä sanoitte?
Niin miehet sanoivat laivalla.
Nyt voit näyttää heille.
Kotiin Alabamaan. Ja sitten oma koti kullan kallis.
132. PÄIVÄ
Voisimmeko syödä maksan? Loppu on luuta ja nahkaa.
Olisiko se myrkyllistä?
Ai koska se kuoli uupumukseen?
Ei oteta riskiä.
Mutta mitä sanotaan -
hopealusikasta kattilassa, jossa on jotain myrkyllistä?
Se muuttaa väriä. -Aivan.
Harmi, ettei ole hopeaa.
Onko teillä hopeaa?
Kyllä vain.
Mitä?
Mitä nyt?
Sanoitte, ettei teillä ole ketään. Että matkustitte kevyesti.
Se oli lahja.
Tehdään se.
Miltä sen pitäisi näyttää? -En muista.
En minäkään.
Pitäisikö muuttua vihreäksi? -Jos on myrkyllistä?
Niin. Kyllä kai. -Niin se taitaa olla.
Tuo ei ole vihreää. -Se on enemmän ruskeaa kuin vihreää.
Ei kyllä ole vihreää.
Helvetti!
Helvetin koirat!
Hemmetti.
Kapteeni!
Ojentakaa kätenne.
Ei hätää.
Hoidin sen. Ei hätää.
Vaikea uskoa, että tämä oli ainoa repeämä.
No niin.
Tämän pitäisi toimia. Onko tarpeeksi lämmin, kapteeni?
Menetimme kaksi koiraa noin…
Se oli tilaisuutemme.
Mikä? -Se karhu.
Kuten me.
Lihan nälkä.
Kaipaan heitä.
Keitä? -Naisia.
Sama täällä. -Ei siinä mielessä.
Heidän seuraansa, naisen seuraa.
He ovat erilaisia. Heidän äänensä ja tuoksunsa.
Kaipaan heidän nauruaan.
Muistan, kun olin 16 ja aioin liittyä laivastoon,
isoisäni kysyi, lähtisinkö hänen kanssaan Kööpenhaminan satamaan.
Luulin, että laivoja katselemaan, joten suostuin -
ja pakkasin meille jopa eväät. Hänellä oli kuitenkin muita suunnitelmia.
Hän halusi varmistaa, että olin valmis merille ja "olemaan mies".
Hän vei minut punaisten lyhtyjen alueelle tapaamaan naisia,
jotta en nolostuisi matkoillani.
Suostuin siihen. Päädyin yhteen erään vanhemman naisen kanssa.
Myönnän kyllä, että hän laajensi tietämystäni suuresti.
Kun minä olin 16, isäni vei minut sairaalaan,
sukupuolitautiosastolle,
esitelläkseen minulle sellaisen käytöksen vakavat seuraamukset.
Se oli todella ällöttävää.
Kapteeni?
Mitä te teette?
Lopettakaa, kapteeni.
Mitä te teette? Lopettakaa.
Mitä te teette?
Meidän on kuljettava kevyesti.
Jätämme kaiken, mikä ei ole välttämätöntä.
Laivalle on vielä 300 kilometriä.
164. PÄIVÄ
Ylitetään tästä.
Mitä?
Miksemme voi kiertää? -Meillä ei ole aikaa.
Pitää tehdä röykkiö.
Ettekö usko, että selviämme?
Siinä tapauksessa menettäisimme kaiken.
Jos todisteet ja päiväkirjamme säilytetään täällä,
ne voidaan löytää.
Hyvä.
Iversen. Me pystymme siihen.
Näin Mylius-Erichsenille kävi, eikö?
Lähdetään.
Mitä nyt? -Ei mitään.
Levähdän hetken.
Nouskaa. Ylös.
Nouskaa nyt.
Nouskaa ylös.
Katsokaa.
Alabama on tuolla!
Me tulimme takaisin!
Vaeltajat ovat palanneet!
Soittakaa kelloa!
Se on maalla. -Mitä?
Masto on maalla.
Missä laivani on?
En tiedä.
He rakensivat majan laivan osista.
Huhuu!
Hei!
-Hei!
Ei. He jättivät meidät. He jättivät meidät!
Ei!
Tekö siis vain lähditte? -Emme voineet muutakaan.
Alabama tuhoutui. Jää murskasi sen.
Meidän piti lähteä, kun tuli tilaisuus. Jätimme ruokaa ainakin vuodeksi.
Rukoillaan, että miehet pääsevät takaisin. -Se ei riitä.
Pyydätte hallitusta rahoittamaan uuden pelastusyrityksen. Niinkö?
Luutnantti Laub, ette ollut ensimmäistä kertaa arktisella alueella.
En. Se oli neljäs kertani.
Entä luutnantti Jörgensenillä? -Neljäs myös.
Ja kuka se mies, Iver Iversen, on?
Mekaanikkomme.
Nimeä ei ole miehistölistalla.
Ei. Hän liittyi Alabaman miehistöön Reykjavikissa.
Miksi mekaanikko valitaan Mikkelsenin seuraan -
toiselle valjakkomatkalle?
Hän oli vapaaehtoinen.
Vai vapaaehtoinen?
Oliko hänellä kokemusta tutkimusmatkoista?
Ei ollut. Hän oli ensimmäistä kertaa arktisella alueella.
Kolme siis kuoli ensimmäisellä kerralla ja nyt kaksi lisää pelastusyrityksellä.
Ei ole todisteita siitä… -Kukaan ei tuo kotiin todisteita.
Te tiesitte, että onnistumismahdollisuudet olivat pienet.
Saati, kun päästitte keltanokan vapaaehtoiseksi varhaiseen kuolemaan.
En voi perustella lisärahoitusta uudelle hyödyttömälle tehtävälle.
Ministeri, ei valtion varoja haluta tuhlata.
Herra!
Meidät pelasti valaanpyytäjä.
Ehkä jos lupaisimme palkinnon… -Kiitos, luutnantti.
242. PÄIVÄ
Kaikki menee hyvin.
Meneekö?
Laiva tulee.
En voi uskoa heidän jättäneen meitä. -Aivan.
Miten he jättivät meidät? Heidät haki ohikulkeva laiva.
Sama tapahtuu meille.
Entä ellei niin tapahdu? -Kyllä tapahtuu.
He uskovat meidän kuolleen. -Kukaan ei usko meidän kuolleen.
Ensi vuonna, loppukesällä, tulee laiva.
Onko teillä se kortti?
Kuvitelkaa, jos he näkisivät meidät. -On varmaankin parasta, etteivät näe.
Mitä tekisit, jos tyttö kävelisi meitä kohti jään poikki?
Niin ei käy. -Ei, mutta jos niin tapahtuisi?
Mutta miten? -En tiedä. Ehkä kuumailmapallolla.
Kuten Salomon Andrée.
Se tyyppikö, joka katosi? -Niin. Tapasin hänet kerran.
Olin 15-vuotias.
Kävelin Kööpenhaminasta Göteborgiin tapaamaan häntä.
Hän aikoi lentää kuumailmapallollaan pohjoisnavalle. Halusin lähteä mukaan.
15-vuotiaanako?
Ilahtui varmaan, kun tapasi 15-vuotiaan.
Hän sanoi, että olin liian nuori,
mutta maksoi junamatkani takaisin Kööpenhaminaan.
Tavallaan hän pelasti henkeni.
Katsokaa, mitä löysin.
Tämä on rikki. -Harmi.
Kas vain.
Hyvä juttu.
Iver.
Niin? -Meidän täytyy palata sinne.
Röykkiölle.
Hakemaan päiväkirjat ja todisteet.
Jos karhu löytää ne…
Emme olisi saaneet jättää niitä. -Nyt hetikö?
Meidän on palattava tänne, kun meri taas avautuu.
Ihanko totta?
Kapteeni. -Kyllä?
Pitäisikö jättää viesti? -Ei, Iver.
Kuten sanoin, palaamme ennen meren aukeamista.
Niin, mutta sinne on 300 kilometriä, samoin takaisin.
Lähtisimmekö jo, taivaan tähden?
Entä jos se on totta?
Ei se ole.
Mutta entä jos se olisi? -Ei se ole.
Unissa on kuulemma aina totta.
Takianne toivon, ettei omissani ole.
En voisi palata sinne. Kuvittele, jos palaisimme Kööpenhaminaan.
"Tulitte takaisin! Hienoa. Missä työnne on?"
"Olen pahoillani. Karhu söi ne."
Sitä häpeää.
439. PÄIVÄ
Ei…
Paskat. Voi ei.
Ei!
Mikähän tämän teki?
En tiedä. -Etkö?
Karhu. Kyllä vain.
Jokaisessa unessa on kuulemma totta, Iversen.
Jokaisessa unessa on kuulemma totta.
Näettekö sen? Onko se… Ei voi olla.
Onko tuo se, kapteeni?
Onko tuo se auto?
Danmark-retkikunnalta?
Se on Crossley!
Tuo on naurettavaa.
Tämä on Crossley.
471. PÄIVÄ
Varo tuota kiveä. -Selvä.
Kapteeni.
Mitä? -Täällä on joku, kapteeni.
Huhuu!
"23. heinäkuuta 1911.
Etsimässä Ejnar Mikkelseniä.
Ei jälkeäkään.
Joseph Motzfeldt.
Bergen."
Olisi voinut olla huonomminkin.
Sano se nyt.
Mitä?
Olisi voinut olla huonomminkin.
Mikä olisi voinut mennä huonommin?
Sanonpahan vain…
Jos me… -Älä viisastele, Iver.
Tiedän, mitä haluat sanoa.
Kyllä. Meidän olisi pitänyt jättää viesti!
Ministeri, merimies löysi majan…
MUISTOKIRJOITUS
…kiinni laudoitettuna. Ei meidän jäljiltämme.
Siellä oli käyty. -Aivan, se maja.
Voimmeko puhua kävellessämme? -Se sopii.
Tiedän, että olette kiireinen. -Kiireinenkö?
Kiitos. Koko kansakunta tuntuu ravistelevan kerjäyskulhoa.
Sitten on se Grönlannin ongelma. Meidän täytyy vakuuttaa omillemme,
että kurjia siirtokuntia kannattaa yhä ylläpitää, mikä ei tietenkään kannata.
Yritämme vakuutella maailmalle, että asiat ovat yhä jotenkin hallussamme.
Onko teillä kipuja? -Selviän kyllä.
Hyvä. Oli miten oli, tämä Mikkelsenin pelastusyritysasia…
Arvostamme ja ymmärrämme hänen työnsä merkityksen, tietysti.
Amerikkalaiset ovat epätoivoisia.
Tunkevat pikku lippujaan jäähän sinne sun tänne.
Ja se helkkarin Peary valloitti pohjoisnavan.
Se ei käy. Naurettavaa.
Olen varma, että kapteeni sai todisteet. -Mutta ette tiedä sitä.
Ettekä tiedä, minne meidän pitäisi lähettää pelastusryhmä.
Tiedän, että tämä on vaikeaa… -He eivät selviä enää vuotta.
Ellemme saa laivaa sinne ennen kuin meri taas jäätyy,
luovumme sekä heistä että Grönlannista.
Olemme jo tarjonneet anteliaan palkkion.
Enempää en voi tehdä.
Suokaa anteeksi, luutnantti. Aika on loppu.
Mutta voisitteko, kapteeni? -En tiedä, Iver.
Se ei ole tapaistanne. -Mikä?
Että ette tiedä.
Antaisimmeko sen olla?
Aihe on aika synkkä.
Tämä on ensimmäinen joulumme majassa, eikö?
Toinen. -Toinenko?
Kyllä, toinen majassa. Kolmas Grönlannissa.
Hyvää joulua, Iver. -Hyvää joulua, kapteeni.
Tiedän muuten varmasti sen,
että vaikka teillä oli vielä kätenne, en voinut…
Tai ainakin sormet.
En puhu siitä tai ajattele sitä mieluusti,
mutta minusta kädet erottavat ihmiset eläimistä.
Käsiemme avulla voimme tehdä kaikkea, mihin eläimet eivät pysty.
Jos käteni poistettaisiin ennen kuolemaani?
Ei käsiä.
Niin. Voisin syödä teidät mielelläni.
Saisinko sanoa…
Eli…
Toivolle!
793. PÄIVÄ
Oletteko kunnossa?
Täällä!
Hei!
Ei hätää.
Naja?
Kaipasin sinua kovasti.
Sama täällä.
Alkaa olla kylmä, kapteeni. Tulkaa takaisin sisään.
Oletteko kunnossa?
Kapteeni, onko teillä…
Aivan…
Ärsyttävä pikku paska.
Oliko tämä sen arvoista?
Tätäkö sinä halusit?
Aikaa on vielä, eikö?
Laivalleko? -Niin.
Sille, että joku tulee. Meri on vielä vähän auki.
Aion silti etsiä. Vesi kiehui juuri.
Olen huolissani hänestä. -Hän vaikuttaa olevan kunnossa.
Vaikuttaa, niin. Voimme kaikki vaikuttaa olevamme kunnossa.
Mutta sisältä hän ei ole entisensä.
Tämä on hänelle rankkaa.
Luulen, että hän syyttää minua siitä, että myöhästyimme laivasta.
Häntä on pidettävä silmällä,
jotta se ei mene liian pitkälle.
Uskotteko aaveisiin, kapteeni? -Aaveisiinko?
Kuten kuolleisiin, jotka ovat yhä täällä?
Älä ole hölmö.
Tapasin isoisäni aiemmin.
Isoisäsikö? Täälläkö?
Ei, vaan kukkulalla.
Miten niin tapasit? Aistitko hänet? Tunsitko hänen läsnäolonsa?
Ei. En ole varma.
Hän on ehkä kuollut sinä aikana, kun olemme olleet täällä.
Se ei välttämättä tarkoita hänen kuolleen. -Ei. Ehkä ei.
Olen pahoillani. Olen todella pahoillani.
En tarkoittanut… -Ei.
Jos voin jotenkin… -Tiedän.
Olette aina täällä.
Entä jos et ikinä tule kotiin?
Sinulla oli kaikki.
Olimme menossa naimisiin. -Ei ollut vaihtoehtoa. En keksinyt muuta.
Joku muu olisi voinut tehdä tämän. -Kukaan muu ei olisi kyennyt tähän.
En tiedä, miksi sen piti olla minä. Se olin aina minä.
Entä Iver? Oliko hänellä vaihtoehtoa?
Hän oli vapaaehtoinen. Hän tiesi vaarat.
Tiedäthän, ettei kukaan tule hakemaan sinua?
Tiedän. -Eikö?
Tiedän.
En olisi saanut jättää sinua. Olen pahoillani.
Mitä nyt?
Ei, se on tämä. Se on vastenmielinen.
Älä ole hölmö. Näytähän. -Älä.
Ulos täältä!
Iver.
Iver?
Iver!
Ei. -Olen pahoillani!
Puhkaise se. -Mitä?
Puhkaise se.
Pilailetteko? -Pyydän. Sisällä.
Selvä,
No niin. -Selvä.
Liikkumatta.
Tee se! -Selvä on.
Kolme, kaksi, yksi.
Kyllä!
Huomenta, kapteeni. Olette nukkunut tuntikausia.
Näin unta.
Olin kotona.
Sepä mukavaa teille.
Miten niska jaksaa?
Vai niin.
Minäkin näin unta.
Tunnen yhä syyllisyyttä siitä.
Tiedän, että valitsitte hänet, mutta eilen illalla hän valitsi minut,
jos ymmärrätte.
Näittekö jäljet ulkona?
Menen katsomaan. Se voi olla jänis tai jotain.
En halua tietää.
Se oli vain unta.
En halua tietää.
Tapan hänet.
Sinä veit hänet!
Sinä veit hänet…
Kapteeni.
Seis!
Seis, seis, seis…
Hän oli minun. -Ei hätää.
Minun! -Ei hätää.
Kapteeni, se ei ole totta. Rauhoittukaa.
Se ei ole totta.
Ei.
Pankaa se pois. -Älä tee sitä!
Se ei ole totta.
Rauhoittukaa.
Älä. Se ei ole totta. -Se ei ole totta.
Älä tee sitä! -Laskekaa ase.
Lopeta, Ejnar! -Ei ole totta! Laskekaa ase!
Laskekaa se!
Lopeta! Ei! -Ei!
Se…
Olenko hullu? Minä en…
Anteeksi, Iver.
Sitä ei tapahtunut. Onko selvä?
Paljonko ruokaa on jäljellä?
Tuskin mitään.
Panoksia? -Meillä oli kaksi patruunaa.
Näetkö mitään?
En.
Se on karhu!
Missä kivääri on?
Se on varastossa! -Mitä?
Tee ääntä.
Lähtiköhän se?
En tiedä.
865. PÄIVÄ
Iver?
Iver.
Se karhu.
Selvä? -Selvä.
Yksi tilaisuus. Yksi laukaus. Älä ammu ohi.
Selvä.
Yksi, kaksi, kolme.
Hei.
Antakaa aseenne.
Olette turvassa.
Kaikki on hyvin.
Lähdette nyt kotiin.
Mikä on tutkimusmatkailijan tärkein tehtävä?
MIKKELSEN JA IVERSEN PELASTETTU. GRÖNLANTI ON YHTÄ.
Kun matkustaa tuntemattomaan löytääkseen uusia maailman kolkkia,
on varmistettava, että löytöjen todisteet -
toimitetaan turvallisesti perille asti -
teidän kanssanne tai teitä ilman.
Muuten kaikki on ollut turhaa.
Veri, hiki ja kyyneleet olisivat olleet turhaa.
Toisin kuin Tanskan lehdistön kunnialliset jäsenet,
me Tanskan hallituksessa emme epäilleet hetkeäkään,
etteikö kapteeni Mikkelsen palaisi kotiin ehjänä.
Teimme osuutemme tanskalaisen sankarin turvallisen paluun varmistamisessa.
Tuolla on paljon väkeä.
Tiedättehän sen laivan, Titanicin?
Se meni ja upposi.
Halusit töihin sinne.
Onnekas.
Olen aina ollut onnekas. -Ei.
Minä olen onnekas.
En olisi tässä ilman sinua.
Kiitos, Iver.
Kapteeni Ejnar Mikkelsenin mukanaan tuomien löydösten perusteella -
Yhdysvallat tunnustaa,
että Pearynmaa ei ole saari,
vaan osa Grönlantia.
Iver.
Niin? -Seisooko tuossa nainen?
Kyllä.
Kapteeni…
Kapteeni.
Minulla on suuri ilo…
Onneksi olkoon, herrat.
Kiitos.
…joka toivottaa tervetulleeksi kotiin -
miehet, jotka tekivät mahdottomasta mahdollisen.
Tässä on Iver. -Iver Iversen.
On ilo tavata, neiti… -Holm. Naja Holm.
On ilo tavata, neiti Holm. -Samoin.
Kapteeni Ejnar Mikkelsen ja Iver Iversen.
Menkää! Teitä odotetaan.
He ovat palanneet. Lupaan sen.
Ministeri. Iver Iversen. -Kiitos, herra.
EJNAR MIKKELSEN JA NAJA HOLM AVIOITUIVAT VUODEN KULUTTUA
MIKKELSEN OMISTI ELÄMÄNSÄ GRÖNLANNILLE
IVER IVERSEN EI ENÄÄ ASTUNUT JALALLAAN ARKTISILLE ALUEILLE
EJNAR JA IVER PYSYIVÄT YSTÄVINÄ LOPPUELÄMÄNSÄ
PERUSTUU EJNAR MIKKELSENIN KIRJAAN FARLIG TOMANDSFÆRD
Tekstitys: Marko Pohjanrinne