Anem.
Al meu institut tenim una tradició.
Cada any, el dissabte després de la graduació,
els de l'últim curs de Kiffney-Brown assalten el campanar de l'institut,
hi fan festa dalt de tot
i fan torns per tocar la campana durant una hora.
És un ritu de pas que tothom espera durant tot l'any.
Per marcar el final de l'hora,
llencen paper higiènic.
Dos, un!
En realitat és prou bonic.
Se suposa que no és bonic. És una malifeta.
Ja, però com que es fa cada any,
segur que està autoritzat per l'institut, oi?
Si volguessin, podrien aturar-ho,
i això està bé com a tradició.
Però com a acte transgressor té defectes.
No és cert?
- Si tants defectes té, què fas aquí? - Sí.
Vull participar-hi. Només volia remarcar…
Enlloc s'obliga els de l'últim curs a participar-hi.
Vinga. Vull un bon lloc a dalt.
Merda.
Si fos un incident aïllat, no passaria res.
Som-hi!
Però la veritat és que ho faig contínuament.
Per això,
en lloc de fer festa dalt de tot del campanar amb la gent de classe,
soc a casa meva
amb ma mare i els seus col·legues,
una colla de vells.
Res no canviarà
si no reconeixem que una dona mereix atenció,
llevat que sigui l'esposa d'un home més famós o se'l folli.
Per això no em tornaré a casar mai més.
- Quins plans tens per a l'estiu? - El passaré amb mon pare a Colby.
Es pensa que connectaran bé.
Mare.
Jutjo ton pare, no pas a tu.
Estalviaré per a la universitat treballant a la botiga de la meva madrastra.
Com es deia aquell lloc?
Implants Mamaris Brillants com Cupcakes.
Me n'alegro, Auden.
L'estiu a la platja és un bon premi pel teu esforç.
Li vaig oferir que fos la meva ajudant d'investigació,
però va preferir això.
Sé que ma mare no entén per què vull anar a Colby,
però és com si aquí només sabés ser un tipus de persona.
Mai no he fet res que no es pugui veure al meu expedient.
Però potser si me'n vaig a Colby, podré ser una altra persona.
Algú… diferent.
O potser tot serà el mateix i no canviaré.
No ho sé,
però no m'importa apostar l'estiu per descobrir-ho.
ME N'HE ANAT A COLBY PETONS - A
NETFLIX PRESENTA
Ei, Auden!
Et truco, de nou, per dir-te que és superguai
per a nosaltres que vinguis.
Digues-me quan arribes exactament.
Truca'm al… No, abans del cartell de Colby.
Cada deu minuts. Estic impacient!
Saps que soc la Heidi, oi?
Soc la teva madrastra. Petonets.
BENVINGUTS A COLBY
PASSEIG MARÍTIM
Si fas cap soroll, et mato.
Perdó, no…
Ai, mare, Auden. Em sap greu.
Pensava que eres ton pare, i acabava de dormir-la.
Havia oblidat totalment quin dia era.
- No passa res. - Estava tot pensat.
Banderes, globus… Tenia una llista d'idees per a un dinar de benvinguda.
Porto una setmana pensant: "La teva fillastra, germana de la Tisbe."
"No vas anar a la graduació. Ara almenys fes-li un plat especial."
Hi ha mon pare?
És al seu despatx. Sempre és allà.
- Sí? - Pare?
Ei! Ja la tenim aquí! Entra.
Abans que diguis res, ho sé. És un desastre.
Segur que te'n recordes, de quan escrivia Narval.
Haig de dir que, d'aquella època,
la netedat del teu despatx no és el que em ve al cap.
Els teus pares s'estaven separant.
Seria això, sí.
Tens gana? Sé on fan uns bons anells de ceba.
I tant. M'encantaria.
Fantàstic! Surt al passeig.
No té pèrdua. Es diu Last Chance. Té.
- Tu no hi vens? - No puc. Estic desbordat.
Però si em portes una hamburguesa, serà genial.
La ceba caramel·litzada és boníssima.
Sí, és clar.
- Gràcies. - Res.
- M'alegro que hagis vingut. - Jo també.
- Genial. - Sí.
Mare meva! M'has espantat.
Me'n vaig a fer un tomb. Necessites res?
- Has d'anar a la Punta. - La Punta?
Sí. On surt la gent jove guai. Superdivertit.
- No té pèrdua. - D'acord.
- No et posis nerviosa. - No ho estic.
Quan hi arribis, pregunta per la Maggie. És la millor.
Perfecte. Gràcies.
Ets jove. Diverteix-te.
- Com va? - Tot bé.
Ets un trasplantament d'estiu.
- Suposo que em pots dir així. - Mola.
Vam tallar fa dues setmanes, i mira el que fa davant meu.
- No miris. - Potser són cosins.
No són cosins!
Perdona. Un moment.
Va tot bé?
Sí. És que…
Algun cop has intentar actuar com no ho sols fer,
i mentre ho feies t'has dit: "Aquest no soc jo"?
- Ets homosexual? - No. No ho crec.
Hi ha tot un espectre. Però volia dir…
No passa res. No m'has ofès.
Intentes aclarir-te i això mola.
Però si no sents res amb mi, probablement no t'agraden els nois,
perquè totes les princeses es moren pel Jake.
Això és fantàstic. Me n'haig d'anar.
Però gràcies. Em sap greu. Gràcies. Ha molat.
Saps on puc trobar una persona que es diu Maggie?
- Em prens el pèl? - Què? No.
Tant se val. Perdona.
Aquí ve. Sembla que han acabat. Però estic bé.
- Estàs bé? - Sí. S'ho han passat bé.
Estic molt bé.
- Qui és? - Mai l'he vista.
- No la conec. - Estàs bé?
Estic bé. Superbé.
- Una cangur, et vaig dir. - No demano massa.
Vint minuts per rentar-me les dents i dutxar-me.
No han estat vint minuts.
Auden? Ets tu?
Hola.
- Bon dia, dormilega. - Bon dia.
- Et despertes ara? - Sí. És normal en mi.
Torno a treballar.
- Bon dia, petita. - Adeu.
Cafè.
No volia fer-te sentir culpable per dormir tant.
És que ara mateix no tinc sentit del temps.
No passa res.
Estàs preparada per al teu gran dia?
- El teu primer dia a la botiga, ximpleta. - Ah.
No pateixis. No necessites horari, mentre ho facis tot,
i sé que ho faràs, sent tan bona estudiant.
Presumeixo de tu amb tothom.
Vaja.
Que bé que coneguis l'equip. T'agraden els flamencs?
- No són els millors? - I tant.
I voilà. Benvinguda al meu nirvana.
- M'encanta. - Pots?
- Sí, és clar. - Gràcies.
On són les meves noies?
Mare meva!
És preciosa.
Quines pestanyes.
És que no pot ser més bonica.
Us trobava a faltar.
No pateixis per res, que ho tenim tot controlat.
Ha arribat el perfum Booty Berry, i la gent està flipant.
Hem demanat collarets de cadenat tres vegades.
T'ho vaig dir o t'ho vaig dir?
- T'ho vaig dir. - Ens ho vas dir.
Ah, i aquesta… Per què t'amagues al racó?
- Perdó. - Ja us he parlat d'ella.
La meva llestíssima fillastra, l'Auden.
Auden, l'Esther, la Leah i la Maggie.
Ens coneixem.
- Sí? - A la Punta. Coneixes el meu ex, en Jake.
- Ah, sí. - Bé.
Sé que cuidareu l'Auden i li mostrareu tots els racons,
i la fareu sentir supercòmoda a Colby, oi?
Molt bé.
Hauria de portar-la a casa per donar-li de menjar de nou.
Si us expliqués. Tinc els mugrons…
M'encanta que sigueu el meu equip.
Què divertit.
- Estàs bé? - Sí.
Perfecte. Us estimo. Adeu.
- T'obro la porta. - Anem!
Sortim al món. Som-hi!
Vinga. Som-hi.
- Vols que t'ensenyi el despatx? - Sí.
- Aquí tens el material de comptabilitat. - Genial. Gràcies.
No et preocupis per la Maggie. Ho superarà.
En Jake és la seva kryptonita.
Van sortir dos anys a l'institut.
Van tallar just abans de la graduació. I no per ella.
Va sortir amb ell dos anys?
Quin problema té?
- Que quin problema tinc? - No volia…
- Té, els rebuts d'ahir. - Ho sento.
- Haig de… - Sí. Necessites més bolis?
- No. Gràcies. - N'hi ha molts. Bona sort.
Què ha sigut això?
Descans per ballar. A les sis.
Pots unir-te a la pròxima si vols. Fem torns per punxar.
Potser prefereix el new wave.
No cal.
- Gràcies. - Adeu, Sarah.
Gràcies per comprar a Clementine's.
- Cap a on? I no digueu la Punta. - Al Tally Ho?
No, no, al Tally Ho no.
Sou mala gent.
Llavors, anem al Gas Gro. És depriment.
Li pregunto a la Cala.
Qui és la Cala?
Una noia rossa que té l'Esther enamorada.
I tu? Què fas?
- No… - Me'n vaig a veure què fan els nois.
En realitat és bona gent. Ho prometo.
No passa res. Ja marxava.
CAP A LA PLATJA
…ni en broma.
No, home, calla.
- T'ho estic dient. - Tally Ho!
1,75 dòlars.
Tenim el tub!
El novè és gratis.
Perdona. No volia espantar-te.
ELS SECRETS DE LA CARN
La Colette, oi?
Respectable.
No pas sempre.
Ets l’Auden, oi?
- Com ho saps? - Em deixaràs compensar-t'ho?
BUGADERIA AUTOSERVEI DE COLBY
M'ho compenses portant-me a fer la teva bugaderia?
No, però mentre som aquí, em va bé de ficar-hi unes samarretes.
Després de tu.
Intuïa que vindries avui.
Tocava bugaderia.
- Posa música. Jo faig cafè. - Gràcies.
És en Clyde, una mena de llegenda.
Què és això?
Dames verticals?
No coneixes el Conecta 4?
Hauria? És un requisit de la bugaderia?
Intenta posar-ne quatre en fila.
Crec que puc fer-ho.
Segur que pots, Miss Becaria de la Universitat Defriese.
Com? Un moment.
- Com saps tot això de mi? - La Heidi està molt orgullosa de tu.
Clar. Que coneix tothom?
Som a Colby. Aquí tothom coneix tothom.
- Dos cafès calents. - Gràcies.
- Ara torno.
Vaja.
Millor que a Gas Gro?
No fotis, que soc nova.
Tinc préssec i gerds o maduixa i ruibarbre. Què voleu?
Que també hi ha pastís?
Què es una pastisseria secreta sense pastissos?
Un tros de cada un, oi?
I tant. Ben jugat.
Això és estrany.
Saps moltes coses de mi i jo no sé res de tu.
Aquí teniu. Un de cada.
- L'ha fet vostè? - No l'he comprat.
- Tot bé? - Sí, tot bé.
- Bon profit. - Gràcies, home.
Veus? T'ho he compensat.
Has tornat a guanyar.
Què ets, una tramposa del Conecta 4?
La sort de la principiant.
M'agrada. Hauria de fer coses així més sovint.
Com què? Aniquilar l'adversari en jocs de taula?
No específicament, però sí, coses de nens.
Coses de nens? Què vols dir?
No ho sé. Coses com les que es veuen als llibres.
Guerra de menjar, colar-se en llocs prohibits…
Típica nena casolana, oi?
Més aviat que a ma mare no li interessava tot això.
Puc explicar-te un secret?
Ningú fa guerres de menjar amb la mare.
Ho sé. Vull dir que no li interessava que jo fes res.
Feia que tot semblés estúpid.
A veure. Un moment.
No t'has colat enlloc ni has fet guerres de menjar, però…
digue'm que saps anar en bici, oi?
Sí, tothom sap anar en bicicleta.
Era curiositat.
Gràcies per mostrar-me la pastisseria secreta,
ciclista de Colby sortit del no-res.
Què?
No m'has dit com et dius.
- No? - No.
Vaja.
Em dic Eli.
Un plaer conèixer-te, Eli.
Igualment.
T'agradaria tornar a quedar?
- Vols que t'ensenyi a fer coses de nens? - Què? No. Tant se val.
Ei, que és broma. Perdona.
És broma, però també veritat.
Pensava en el que has dit, i crec que hauries de fer-ho.
Fer què?
Pensa en les coses que no has fet i comença a fer-les.
Pren-t'ho com una missió.
- Una missió? - Sí.
Sona ridícul.
Per què sona ridícul?
No ho sé.
Aquest estiu ja he intentat ser diferent i ha sigut grotesc.
Sí? Va passar a la Punta?
Per què ho dius?
Per experiència,
els moments més grotescos passen a la Punta.
Amb un nom així…
- Què no hi pot passar? - Clar.
Visc aquí.
Hi pensaràs?
En la missió?
Per ser un estrany, sembles molt atent a la meva vida.
Ja t'ho he dit. A Colby ningú no és un estrany.
Ens veiem, Dames Verticals.
Són les dues ben tocades. Ves a dormir.
No puc. Si la fico al llit, es posa a cridar.
Dona-me-la.
N'estàs segura?
Sí. Mai me'n vaig al llit tan aviat. Vull fer-ho.
- D'acord. - Bé.
Vols veure l'Auden?
- Vols veure-la? - Hola, Tisbe.
Ei. Hola.
Amb qui eres a aquestes hores?
Amb ningú.
És clar. Amb ningú.
M'agrada que facis amics.
Gràcies.
Puc explicar-te un secret?
No s'hi està tan malament, aquí.
Hola, Leah.
Gràcies per comprar a Clementine's.
Has portat snacks?
L'Adam va a comprar-ne mentre l'Eli és a l'aparador.
Creia que mai sortia del taller.
Si li dic a l'Adam que la Maggie vol patates, hi tornarà?
Em ve de gust salat.
Calla. Només era amable.
Ei, estàs bé?
Sí. Només eren… els rebuts.
Heu dit "Eli"?
Sí. Per què?
El coneixeu?
La qüestió és de què el coneixes, tu.
No el conec. A veure. L'he vist.
Defineix "vist".
Haig de tornar a la feina.
Carai! En Jake i l'Eli? I semblava una gata moixa.
- No hi ha res entre ella i l'Eli. - Com ho saps?
Quan va ser l'últim cop que ell va estar amb algú?
Abans de l'Abe.
Exacte.
Estàs ocupada?
Minigolf?
És així com intentes convèncer-me d'acceptar la missió?
Sí, Dames Verticals. És la conspiració de la diversió.
Hola. Dos, si us plau.
- Mai has conduit un kart? - No.
- Has fet paracaigudisme? No. - No.
- Bitlles? - Sí.
- Bé. - Sí.
Impressionant.
- Vas anar al ball de fi de curs? - No.
Per què no?
No soc d'aquestes persones que veuen l'institut
com una gran festa.
Volia treballar molt perquè la resta de la vida fos fantàstica.
Sí, però fins i tot els nois que odien l'institut van al ball,
tret que siguis massa guai per a això, que és el que jo percebo de tu.
No és això.
És que… em van deixar plantada.
Mare meva. Em sap greu. Això és terrible.
No, si us plau. No pateixis.
Havia d'anar amb en Jason, un company de laboratori.
Només érem amics. El van invitar a un congrés a la Universitat Duke.
No va tenir gaire importància. M'importava ben poc el ball.
Sí? N'estàs segura?
D'acord. Potser l'única cosa que va ser una merda és el vestit.
- El vestit? - Sí.
Un dia, de camí a una llibreria de segona mà,
vaig entrar en una botiga
que tenia un vestit en un maniquí i era simplement… fantàstic.
Només em penedeixo de debò de no haver pogut portar el vestit.
Però del ball…
passo.
Te l'has portat a Colby?
No.
- No? - On podria posar-me això aquí?
- A qualsevol lloc. - Què?
Per fer botar pedres al mar.
Per beure una Coca-Cola.
No importa on el portis.
L'important és el vestit, oi?
Suposo.
Quina pena que no el tinguis aquí,
perquè seria perfecte per a la missió.
Eli, no farem cap missió.
Ai, Auden. Ja ho crec que la farem.
I tu què? Hem parlat de mi tot aquest temps.
Clar, perquè tu ets molt més interessant que jo.
Deixa de fugir. Et toca.
No ho sé. A vegades penso que l'únic que he fet és mandrejar.
Fins i tot per subsistència.
- Almenys per un temps. - Com ho vas fer?
Coses de bicicletes. El que fos.
Ara el que penso és "a on em porta tot això?"
A uns vídeos carrinclons a YouTube? A un munt d'històries estúpides?
Crec que tothom es mereix una segona oportunitat si la vol.
M'hauria agradat tenir-la.
Per fer què?
No has guanyat, però t'has comportat molt dignament.
Haig de dir-ho.
Puc quedar-me-la?
Per si de cas algú em pregunta si he jugat a minigolf.
Està bé tenir-ne proves.
I tant. N'has de tenir.
Odio quan plou.
- No sempre pot ser dia de platja. - Per què no?
Vaig a buscar els ponxos.
- Perdona. Els ponxos són aquí. - Jo els agafo.
QUE BRILLI EL SOL
Mare meva. Són terribles.
Quan dius coses així, actues com si parlessis per tothom,
quan en realitat només parles per tu.
Vaja…
Tens raó. Perdona.
Auden, tens visita!
Mare. Hola.
Auden. Hola.
En què puc ajudar-la?
T'espero fora.
Té.
Sé què en penses, però, si no, et mullaràs.
Gràcies.
Has tastat ja la cuina local?
- Què? - On t'agradaria dinar?
Un lloc del passeig fa uns bons anells de ceba.
Que atractiu.
Aleshores…
Com va això de connectar amb ton pare?
Bé. És cert que està força ocupat.
Treballa molt.
El que té ton pare és que gaudeix de l'acte de treballar
probablement més que del treball mateix.
I la Heidi?
És maca.
És clar que és maca.
Les dones com ella sempre són maques.
Ho han de ser. És a la descripció de la feina.
Pobreta. Deu estar esgotada, atenent ella sola el nadó.
El pare l'ajuda.
Auden, amb qui creus que parles?
- Això és tot un impermeable. - Molt bé. Digues-ho.
- Que digui el què? - El que vulguis dir.
Hauràs de perdonar-me si trobo alarmant
que t'hagis adaptat tan fàcilment al món de la nova dona de ton pare.
Estàs boja. Soc la mateixa que he sigut sempre.
Escolta, amor meu. Sé que estàs fent introspecció,
i això està bé i fins i tot és normal.
Però no deixis que aquesta fugida tingui un cost per a tu.
Els teus companys de Defriese no passen l'estiu venent xancletes
ni bevent cervesa de cap per avall.
Jo no faig això, mare.
Ja ho veurem.
Hola.
Hola, Maggie.
Ta mare va de dura, oi?
Podríem dir-ho així.
Com a professora és una llegenda, però deu ser difícil ser la seva filla.
Saps qui és ma mare?
Sí. Gairebé vaig anar a la uni per assistir a les seves classes.
- Però no podia rebutjar Defriese. - Vas a Defriese?
Jo vaig a Defriese.
Ho sé. La Heidi m'ho va dir.
Ara entenc per què,
quan em vas veure, vas pensar: "L'odio."
En realitat, quan et vaig veure, vaig pensar:
"És depriment que una noia tan maca lligui amb el meu xicot."
- Sí. - Després ja vaig saber com eres de debò.
M'ho mereixo.
Però no et mereixies que fos tan dura amb tu per allò d'en Jake.
Ni tan sols em coneixies.
Sí, però tot i així em sap greu.
No passa res. És un idiota.
- Jo no dic res. - No cal. Ho he acceptat.
Almenys… està bo.
Això és cert. És un idiota que està bo.
Li vaig prometre a la Heidi que t'ensenyaria la zona,
i no he complert les meves obligacions.
L'Esther i la Leah son allà, si vols anar-hi.
- Tu on vas? - Hi aniré de seguida.
- Hola. - Hola.
També t'hi ha enredat a tu?
Com quan ens vas portar a l'Ossify
a escoltar una llista de la compra amb bateria.
Què volia fer la Maggie aquí?
Tu què creus?
Li agrada algun d'aquells nois?
Ja ho veuràs.
Com?
Què és això?
Segur que és una broma. Em preneu el pel.
Està…
És la Maggie.
- És la Maggie. - Ja ho sé. La veiem.
La gent que fa BMX té normalment dos ajudants?
- Ni de conya. - Només la Maggie.
Ostres.
- Jo no vaig mai al Tally Ho. - Què dius ara?
Però aquí, vinc sempre.
No és just.
Però mola molt més.
- Has estat al Tally Ho? - No.
Llavors no saps de què parles.
No.
- La setmana passada era millor. - Ahir va dormir poc.
Maggie, t'estimo!
Calla.
L'estimo.
Què en penseu?
Estàs de conya? Qui ets?
Fa uns mesos vaig pensar: "Això és només per als nois?"
- I ara hi venim cada setmana. - Sí?
Festa avui a la Casa de la Petxina. Porteu provisions.
Doneu-me'n deu cada una.
De l'Auden i meu. I compra snacks.
L'Auden també ve, perquè sembla la més gran.
Quin perfil de snacks tens?
La Maggie, ossets de goma àcids. Macos i amb caràcter, com ella.
L'Esther, carn seca, perquè és rebel.
Jo, tradicional. Normalment Snickers.
- I tu què? - Jo, cafè, crec.
Cafè? No.
Pren alguna cosa amb força de snack.
I si anem a la Punta i et mors de gana?
Allà no hi trobaràs res per menjar.
D'acord.
Què tal això?
PASTÍS DE POMA
Clàssic, però m'agrada.
Molt bé.
Prou dels No Age. Posa un grup divertit.
Que punxi l'Auden.
Segur que té bon gust.
Ara aniràs a dir-l'hi al teu xicot.
Digues-li que m'esperi assegut .
Tinc diners que he estalviat. Tinc cors que trencaré.
Sé que un dia em faran màrtir.
És tan maca.
De vegades m'agrada dir-ho ben fort
perquè tothom ho senti.
Soc una dama.
Tinc les coses clares.
Sé que porto màgia a tot arreu. Intenta comparar-te amb mi.
Soc una dama.
Tinc les coses clares.
De vegades m'agrada dir-ho ben fort perquè tothom ho senti.
Soc una dama.
Tinc les coses clares.
Sé que porto màgia a tot arreu. Intenta comparar-te amb mi.
Soc una dama…
No saben el que els espera. Aquestes quatre noies que hi arriben.
Sí, com l'últim cop.
En Wallace va saltar des del segon pis a la piscina infantil.
Tu vas intentar robar un gos.
Va ser una nit salvatge.
- Hi seran en Jason i en Carlos? - Et fa vergonya?
CASA DE LA PETXINA
Coneixeu aquesta gent?
No a tothom. Amb alguns vam créixer.
Graduats que estiuegen aquí.
Europeus de l'est que treballen als restaurants.
Per què ells?
No ho sé. Sempre ha sigut així.
Parlant d'això…
Soc de Colby. I tu d'on has dit? De Letònia?
Què has trigat en cotxe?
No sé per què sempre actua com a ambaixador no oficial de Colby
amb totes las noies que hi arriben.
Sense ànims d'ofendre.
Va. No cal que el mirem. Som-hi.
Vinga.
- Anem per aquí per fugir d'ell. - D'acord.
Ei, Maggie. Aquí, a dalt.
Calma't. La vam veure fa una hora.
I què? Només la saludava.
Ella fa que sigui senzill i jo
li agraeixo aquest tipus d'amor,
perquè és senzill.
Ja no ens preguntem…
És molt bona.
Sí que ho és, però perd gràcia quan canten el mateix a cada festa.
Al gener ens casarem…
Sobre l'Eli…
Això ho estava esperant.
Tinc curiositat, perquè som més o menys amics.
Tant se val. Tret que pensis que vindrà avui.
Ja t'agradaria.
Mai no ve a coses així.
Ja no, més ben dit.
Des de l'Abe.
L'Abe. Ja.
- T'ha parlat de l'Abe? - Sí.
No.
Bé. L'Abe era el millor amic de l'Eli.
L'Eli i l'Abe feien BMX urbà.
Segurament perquè li agradava al Clyde, i ells idolatraven el Clyde.
En qualsevol cas, eren molt bons.
Tenien patrocinadors i lliga pròpia i van guanyar competicions boges.
Tothom creia que, després de graduar-se,
se n'anirien a Barcelona o Berlín.
Alguna ciutat europea amb bons carrers per conduir.
L'Abe va fer això?
No.
L'Abe va morir.
Ell i l'Eli van anar a Nova York a una competició com a invitats.
Quan tornaven, només a 30 kilòmetres de Colby,
un borratxo va xocar amb ells.
Conduïa l'Eli.
Després del funeral es va aïllar i ara és com un fantasma.
Va deixar els patrocinadors i la bici.
Fa reparacions en un taller i no queda mai amb ningú.
Per això ens va sorprendre molt quan va començar a quedar amb tu.
Westley, i els RDMIs?
LA PRINCESA PROMESA
Rosegadors de Mida Inusual? No crec que existeixin.
Aquesta gent està boja.
M'encanta aquesta part.
Què?
Westley!
No t'agrada?
Les rates gegants molen.
A veure.
Quina pel·lícula t'agradava a quart de primària? El piano?
No.
No ho sé.
M'agradava Bye bye Birdie.
De debò? El musical?
És per a nens.
Sí, nens nascuts al 1960.
I tu, que ressuscites l'obra de la Jane Campion?
Ma mare estaria molt orgullosa de tu.
Quan no dorms, veus moltes pel·lícules.
I prens molt pastís i molt cafè…
Dos nocturns. Suposo que per això som col·legues.
Col·legues.
No, de debò, per què no dorms?
Soc una au nocturna, suposo. I tu? Mateixa pregunta.
Mateixa resposta. Una au nocturna.
Au va. Tu tens una història. Ho veig.
Si haig de resumir, quan els meus pares encara estaven casats,
esperaven que m'adormís per començar a barallar-se.
I pensava que, si no m'adormia, no es barallarien.
Evidentment, m'equivocava.
Em sap greu. És…
No pateixis.
No soc d'aquestes persones definides pel divorci dels seus pares.
Al contrari. La meva vida va millorar gràcies al seu divorci.
Quins pares segueixen casats?
Els meus.
D'acord.
Però segur que tens coses que et preocupen.
Ei! Com esteu? Em dic Eli Stock.
No importa. No cal que ho sapigueu.
Ja coneixeu aquest d'aquí. El vostre Abe.
- El coneixeu com Abeominable. - Abeominable.
Sí, senyor.
Has fet avui el gir de manillar de 360?
Clar. He fet un "conductor de camió".
- I a la primera. - Cert.
- Gairebé es gira el pedal. - Sempre caus el primer cop.
Sempre? I què passa? Fora d'aquí, home.
Què dius? No caic mai.
Admireu aquest noi.
D'acord? És el meu millor amic.
Els seus cabells fan fàstic. No se'ls ha rentat mai.
És el meu germà. Tan bonic.
Abe, deixa de ficar-te amb ell, home. Vinga.
Ei, va tot bé? Que necessites res?
Intento donar-li biberó. Així ton pare m'hi pot ajudar.
Ei, se'l prendrà més fàcilment amb tu.
Amb mi, només vol teta.
M'encantaria, però anava a dinar amb l'Auden.
- Què? - Avui?
No deies que havíem de passar més temps junts?
- Sí, però… - Què et sembla?
Cistella de gambes?
Clar.
- Clar. - Bé.
Molt bé.
Està bé que hàgim marxat així?
La Heidi semblava una mica estressada.
No, està bé. Crec que així són las mares primerenques.
La mare i tu estàveu així?
No. Ta mare i la Heidi són totalment diferents.
Pel que sé, totes les dones es tornen boges amb els nadons.
I els homes no?
Per això està frustrada amb el llibre.
Això li vaig dir quan volia quedar-se embarassada.
Falten tres mesos perquè acabin les classes.
Calia esforçar-nos per superar-ho.
Clar. I com va?
És esgotador.
Molt dolorós, difícil, però també bonic.
Com saps per Narval, el meu treball tracta molt
sobre els traumes ocults que arrosseguem dels pares.
Tu tens la sort de no tenir això, almenys no de mi.
És clar.
M'encantaria que llegeixis l'esborrany.
Vols que el llegeixi?
Seria genial tenir la perspectiva d'una persona jove.
Ja saps que la societat està obsessionada amb la joventut.
L'has portat al dinar?
- Vull dir una noia jove i intel·ligent… - Clar.
El porto a tot arreu. Podràs llegir-lo?
Sí. I tant. M'encantaria, pare.
Perfecte.
Si em dones els comentaris divendres, estaria genial.
- El llibre de mon pare. - Sembla llarg.
Fa tres anys m'hauria emocionat que confiés en mi per llegir-lo,
però m'he adonat que no en tinc gens de ganes.
Mon pare sempre vol que vagi a pescar amb ell.
El meu m'usaria d'esquer.
No oblidis ballar a les sis, eh?
Vinga!
Només vull mirar.
Vol mirar. Va millorant.
Hola.
Hola. Quina sorpresa.
Vull fer-la.
La missió.
Som-hi!
- Mare meva. - Vinga!
Estàs bé?
NO PASSAR PROPIETAT PRIVADA
Llesta?
Per aquí. Anem!
Vaja.
Colar-se en llocs prohibits, esborrat de la llista.
T'has banyat mai de nit?
Potser amb una n'hi ha prou per avui.
D'acord.
- Gràcies. Ha sigut divertit. - Sí.
La pròxima vegada hauries d'aprendre a anar amb bici.
Ja et vaig dir que sé anar amb bici.
N'estàs segura?
Clar. Mon pare m'hi va ensenyar, com ho fan tots els pares.
No vull donar-li massa importància.
Només dic que, si per alguna raó no en saps,
per coses de família o el que sigui, hi hauries d'aprendre.
És fantàstic.
Gràcies. Però això no és en la llista de la meva missió.
Però potser en la teva sí?
De debò. Què hi ha en la teva llista?
Abans volia anar-me a Barcelona.
Però això no passarà mai.
Per què no?
Volia anar-hi perquè allà hi viuen un munt de professionals de BMX.
Professionals com tu?
No és això el que em vas dir? Que et dedicaves a coses de bicicletes?
Sí, però m'he retirat.
- T'has retirat? - Sí.
Als 20?
La vida professional, viatjar per a les competicions
i tota aquesta activitat pública ja no m'interessen.
Soc massa gran per això. Ara reparo bicicletes.
No necessito anar amb elles.
Però sí que ho fas.
Això és casa teva.
Correcte.
- Gràcies. - De res.
Bona nit.
Para.
Para! No! Mare meva!
No! Si us plau!
Ei, què feu? Ei!
Mare meva. Corre!
Corre!
Aquí ve.
Ei, Auden, estàs bé?
Ha sigut boníssim.
Em sap greu.
Que passa res?
Ha estat una estupidesa.
Vols parlar d'alguna cosa?
No. Vinga. Marxem.
Que bé que siguis aquí. Hem de parlar d'una cosa.
Surts d'aquí cada dia per quedar amb l'Eli,
i mai no ens n'expliques res.
Això no és cert.
Només el mínim. Això ens dones.
Cap detall. Una noia no pot viure sense els detalls.
Perdoneu. No sé què voleu que us expliqui.
- Som amics. - N'estàs segura?
- No ho sé. Em confon. - Ho veus?
Necessites que us observem junts i et diguem què passa.
- On? - FDS, demà, pel 4 de juliol.
- FDS? - Ell sap què vol dir.
Adorava les festes de salsitxes.
Els pares d'en Wallace se'n van el dia 4 i ocupem la seva casa.
Encara no tenim un nom, i això és terrible.
El nom no importa, però sí que vinguis amb l'Eli.
Així les teves amigues podran avaluar la situació.
Puc confessar-vos una cosa?
Mai no he tingut amigues així abans.
Això que dius no ho entenc.
A l'institut hi havia gent molt més rara que tu,
i tenien amics.
Mira l'Esther.
Ho diu perquè viu amb la por que jo arribi a molar massa.
Clar, perquè portar mitges de malla com a escalfadors de braços mola molt.
- Va ser un cop i ho mantinc. - Noies.
Auden. Centreu-vos.
- Què deies? - No ho sé.
Si haig de ser sincera, potser sense adonar-me'n,
crec que allunyo la gent.
A vegades semblo ser una mica seriosa.
Què?
No ens riem de tu. És que té molt sentit.
- Al principi eres força antipàtica. - Crèiem que ens odiaves.
- Hola. - Hola.
- Com va? - Ai…
No passa res. No et tocarà. Vine.
Tinc una petició per a la missió.
Una petició per a la missió? Increïble. Dispara.
FDS.
Eli…
Em sap greu. És un assumpte personal.
No m'agraden les festes.
Vols dir que ja no t'agraden?
Ara no t'agraden?
Ja saps allò de l'Abe.
- M'ho deies per llàstima. - Què? No, Eli.
El que li va passar a l'Abe no va ser culpa teva.
Ah, no?
- Clar, i crec… - Espera. De debò?
Saps per què m'agradaves? Perquè no deies merdes així.
- Què vols dir amb això? - No és cap merda.
Mira. Ho sento.
Hauries d'anar a la festa i divertir-te, però jo no puc. Ho sento.
Espera. Eli…
Hola, Auden. Soc ta mare.
Només trucava per comprovar com estàs progressant…
Auden, soc la mare.
Sé que estàs molt ocupada
bronzejant-te i fent-te blens, però…
Auden, ta mare.
No sé què he fet que hagi sigut tan terrible
perquè ara m'ignoris així,
però sabia que aquest distanciament arribaria.
Com passa sempre. C'est la vie, c'est la vie.
A veure… Quina emoció.
És exagerat fer la bandera amb baies sobre el pastís?
Mare meva! M'agrada tantíssim el 4 de juliol!
És la meva festa favorita, perquè l'estació és l'estiu.
Vindràs o tens plans?
- No… - No em molesta si tens plans.
Jo als 18 tampoc no volia sortir amb els meus pares.
- Hi ha una festa. - Mare meva!
- Vols que et deixi una cosa alegre? - Hola, Heidi, soc jo, la teva fillastra.
Potser ja tens alguna cosa al teu llit.
Ai, Déu.
No tinguis por. Et conec.
No.
Auden, ets tot foc, baby.
Noies, la Cala m'envia missatges només en haikus.
Què penseu que vol dir això? "Carn? Soc vegana."
"Les teves amigues no es depilen les aixelles?"
"Tinc aire condicionat."
No és difícil desxifrar-ho. No ve.
No te les depiles?
Ei, Auden, som aquí.
- No hi és l'Eli. - No passa res.
- Hola! - Hola.
- Vinga. Tothom és fora. - Clar.
Que bo. Has vingut!
Què em dius de Spin Doctors?
Això és un grup de música.
De debò? No fotis.
- "Dos prínceps". Un clàssic. - Què?
A veure això.
No entenc la teva llengua, però ets molt maca.
Colla del Pedal.
És terrible.
Ei, Maggie. Vine a seure aquí.
- Com aneu? - Hola. Necessito ajeure'm.
- I tant. Posa't còmode. - D'acord.
Idees de noms per a botiga de bicicletes. Ja.
Odio quan dieu "ja" per fer-nos contestar.
Què passa amb la Botiga de Bicis?
Això era temporal.
Era Clyde-cicletes fins que un huracà va tombar el cartell.
- Sí. - Doble H, creus en els extraterrestres?
- Jo? - Clar. Doble H, com el teu nom.
- Coneixes W. H. Auden? - Perdona-la.
Creu que és l'única persona que ha llegit llibres.
Molt bé, però has de contestar la pregunta.
Potser els extraterrestres existeixen, però no com ens creiem.
Sí, ho sabia.
Sabeu què? Podem deixar allò del nom.
- Ja se'ns acudirà. Ho sé. - D'acord.
Fa que sigui senzill i jo…
- A totes les festes. - Creia que no seria…
- T'ho vaig dir. - Passa cada vegada.
Què?
Això sembla força avorrit per ser una festa de salsitxes.
Ei. No, és que tots estem molt contents de veure't.
No esperàvem que vinguessis avui.
És genial que hagis vingut.
- És que… I la… - Perdona. Creia que…
Vol dir que fas tard.
Vaja.
Coneixes el càstig per fer tard a aquesta festa?
Digues.
Aquesta noia està sonada.
En realitat, la norma…
és que la nova…
ha de portar les mongetes.
Guerra de menjar!
Gràcies per salvar-me.
- Salvar-te? - Sí.
No t'equivoquis. Ho he fet per la missió.
Ah, molt bé.
Em sap greu per les mongetes.
- No és veritat. - No ho és.
Bany nocturn!
Mare meva! Molt bé, Auden!
Sí!
Pare?
Auden.
I aquesta maleta?
La Heidi i jo necessitàvem separar-nos un temps.
Te n'has anat?
És temporal.
Te n'has anat?
Calma't. Seu aquí. Et porto un cafè. Déu meu.
Què ha passat?
El que ha passat és… no ho sé.
És boja. Almenys quan ta mare s'enfadava, jo ho notava.
Amb la Heidi, en un moment penses que tot va sobre rodes, i al següent
estàs assegut en una cafeteria esperant una habitació al motel.
Va, pare. Fins i tot jo veia que no tot anava sobre rodes.
Tu ets dona. Les dones són més intuïtives.
Si un dels teus personatges digués això, seria un gandul.
Sé que estava tensa.
Cansada? Segur. Però això?
Això és completament diferent. Està tocada del bolet.
- No sé com afrontar-ho. - I què?
Llavors, abandones?
Abandones la teva família, un altre cop?
Perquè és difícil?
És això el que penses que vaig fer? Abandonar-te?
No sé el que en penso.
La veritat és, i t'ho dic perquè et respecto
i crec que ho entendràs,
que a vegades em pregunto si realment estava destinat a ser marit
o pare.
Saps què, pare?
Ho retiro.
No crec que m'abandonessis.
Crec que ni tan sols ho vas intentar.
Va.
Va? Clar.
Heidi.
Hola, Auden.
No passa res, de debò.
Ahir va ser el 4 de juliol.
Era festa.
I les festes són per a les famílies.
Quan estàs casada i tens un nadó…
fas coses així, saps?
Fas barbacoes.
Però ell em va dir: "Sempre dius que estàs molt cansada,
i ara vols anar a una festa?" I li vaig dir:
"Durant tot l'estiu t'he deixat que no fessis de pare.
L'únic que demano és un pícnic, collons!"
És que…
És massa, saps?
Sempre és una mica massa.
Ara torno.
- Digui? - Hola, mare. Soc jo.
Necessito la teva ajuda.
Ei. T'he trobat.
Hola.
Què fas aquí?
Has desaparegut i he sortit a buscar-te.
Ah, sí.
Perdona.
He sortit per cafès per als dos i…
No ho sé.
De qui és la bici?
- Aquesta d'aquí? - Sí.
Teva.
- Què? - Sí.
És teva. L'he reparada una mica. Està perfecta.
És una bici de passeig, fàcil per aprendre.
Ja hem parlat d'això.
No necessito aprendre a anar amb bici.
- Sé anar amb bicicleta. - Genial.
Millor així. Podem fer una passejada.
Ara no estic d'humor per fer això.
A veure què et sembla. Si saps fer-ho, mostra'm-ho.
Serà divertit. Ho prometo.
Això no sembla divertit. Sembla una prova estranya.
No cal que te n'avergonyeixis.
No me n'avergonyeixo.
Em frustra que m'assetgis amb aquesta estúpida bicicleta.
Ei, què et passa?
No t'ha passat pel cap que això podria fer-me sentir
com una desgraciada ferida?
Que no sé fer el que els nens aprenen dels pares als cinc anys?
Creia que això era l'objectiu.
Humiliar-me?
No, evidentment… Fer la missió.
Vinga, Eli. La missió no és real.
La missió… és una broma.
Aquest estiu m'has empès a ser una nova versió de mi mateixa.
- Però tu tens por de ser qui ets. - I qui soc jo, Auden?
Qui creus que soc exactament?
Digue'm-ho tu.
Ets algú que deambula per Colby, i que treballa amb bicicletes?
Que deambula. Molt bé.
O tornaràs a ser professional, o te n'aniràs a Europa o a Barcelona?
- Això deies. - Crec que t'entenc perfectament.
Ho capto.
Què captes? No t'entenc.
A veure. Colby és una merda.
- I Auden West és massa bona per a Colby. - No és just.
Ara t'acolloneixis perquè ahir
vas passar la nit amb un inepte acabat, que no et mereix. Ho capto.
Cada vegada que intentem parlar de tu, et centres en mi.
- Per què és així? - Perquè tu ets el problema.
- Jo soc el problema. - Sí.
Creus que l'Abe hauria volgut que abandonessis?
No parlo d'això amb tu.
Clar. La fugida.
Tinc massa coses per pensar-hi.
No puc ser també l'excusa per no pensar en tu mateix.
No soc l'Abe. No puc ser la teva segona oportunitat.
Tens raó.
No pots.
Em resulta molt difícil, perquè no rebo ajuda,
i em sento estúpida.
- Diguem-ho així. - No ho ets.
Ets molt intel·ligent.
Volia preguntar-te una cosa.
Per què penses que les seves necessitats són més importants que les teves?
El que has fet té molta força,
plantant-li cara i dient-li: "Em mereixo més."
- Sí. - Això és la maternitat.
Significa moltíssim per a mi. Ni t'ho imagines.
Està bé la Heidi?
Crec que sí. Ton pare ha tornat a casa i estan parlant.
Doncs això està bé.
No sé què li vas dir, però, fos el que fos, t'ha escoltat.
T'ho ha dit ell?
Heu parlat de mi?
Escolta. Haig de parlar amb tu.
Sé que ho vas passar malament amb el divorci.
I potser
vaig comptar massa amb tu. Vaig esperar massa de tu.
M'agradava que esperessis molt de mi.
Jo esperava molt de mi mateixa.
No vull dir això, reina.
Vull dir que esperava que sempre fossis meva.
Que mai hauria de compartir-te, i això no és just.
Quan vas venir aquí,
vaig sentir que ja no em necessitaves.
I, per ser sincera,
estava gelosa.
Sempre et necessito, mare.
Però també necessito altra gent.
És clar que sí.
M'hauria agradat que algunes coses fossin més fàcils.
A mi també.
Déu meu.
Mare.
Hola?
- Ah, hola. - Hola.
- Has anat a ioga? - Setanta-cinc benaurats minuts.
Vaja. On és la Tisbe?
Amb ton pare, passejant a la platja.
Ha dit que l'ajudaria a aclarir-se el cap.
Vaja.
Sí.
No t'havia donat les gràcies per demanar a ta mare que vingués.
Creia que et disgustaries amb mi.
No, amor meu. Al contrari.
Gràcies a ella
ton pare i jo hem tingut la conversa més sincera en mesos.
És estrany, oi? Mires la teva vida i penses
que només amb una decisió tot hauria sigut diferent.
Et refereixes a mon pare?
En realitat pensava en si mi hagués marxat de Nova York.
- Vas viure a Nova York? - Sí.
Després de l'escola de negocis.
Pensava obrir una boutique al Lower East Side,
però vaig decidir esperar
fins que aparegués alguna cosa que m'encantés de debò.
I va aparèixer. Clementine's.
Així que vas preferir Colby a Nova York,
i no te'n penedeixes en absolut?
La vida és llarga, Auden.
Seria molt avorrida si fóssim sempre les mateixes. No creus?
Sí.
Estàs segura que vols aprendre amb mi?
Sí. És decisió meva.
- M'agafes? - T'agafo.
Gairebé ja hi som.
Ja ho tens.
Molt ben fet.
- Ni de conya. - Que sí. Has arribat lluny.
- Molt bé. - D'acord.
Una mica més. Vinga.
- Preparada. - Així. Ja ho tens. Vinga.
Ja!
Bé. Una altra vegada.
Ja està. Ho tens!
Ja està!
Ho estic fent.
Ja ho veig!
- Que ho estic fent! Em veus? - Sí!
Ei, Auden, vigila!
HE CAIGUT DE LA BICI HI HE TORNAT A PUJAR
- Digui? - No t'ho creuràs.
I ara, un dels nostres favorits, que reapareix.
Feia més de 18 mesos que no el vèiem.
Vinga, va.
Eli Stock!
Som-hi!
- I el tailwhip doble? - Quina bogeria.
- L'has vist somriure. - Sí.
- Tu també. - Sí.
- Parla amb ell. - No m'ha invitat.
- No ha invitat ningú! - No hi havia invitació.
Potser.
- Perquè no ets allà? - Ves a parlar amb ell.
Ves-hi.
Li semblarà estrany que hagi vingut?
Clar. Els nois odien que les noies que els agraden els vegin guanyar.
- Vinga! - Que hi vagis!
- D'acord. - Ves-hi!
- Mou el cul ja! - Vinga, va!
- Va! - Ja vinc.
Sí.
- Hola. - Hola.
Has estat molt bé.
Gràcies.
- Vols que parlem allà? - Sí.
- Molt bé. - Sí.
- Llavors, Eli. - Llavors, Auden.
Perdona. Tu primer.
Em sap molt greu el que vaig dir l'altre dia. No era la meva intenció.
Sí que ho era, però no passa res. Havia de sentir-ho.
Mira.
Trobo molt a faltar l'Abe.
Creia que, si deixava de pensar-hi i…
si no feia les coses que li agradaven, tot passaria,
però va ser pitjor.
Totes les coses que li agradaven són les que m'agraden a mi també.
És que era el millor.
Estimo tant aquest noi.
Tant de bo us haguéssiu conegut. Li encantaries.
A mi també.
I també em sap greu.
Si t'he fet fer coses que no volies o…
Ah, no.
Volia fer tot el que he fet.
Molt bé.
Aquell matí, quan vaig perdre els nervis,
no va ser per tu, ni per nosaltres, ni per la nit anterior.
Va ser pels meus pares.
Sembla que no he superat tant com creia.
D'acord. Ho entenc.
Bé, doncs, gaudeix de la nit.
- T'ho has guanyat. - Gràcies.
És increïble.
Les dues heu dormit tota la nit.
Auden, saps res d'un noi amb esmòquing que hi ha al jardí?
Ah. Hola.
Hola a tu també.
Se'ns ha acudit un nou nom per a la botiga de bicicletes.
"Les Bicis de l'Abe." Què en penses?
M'encanta.
Perfecte, perquè tu em vas donar la idea.
És bonic, l'esmòquing.
Aquesta antigalla?
A on vas, tot engalanat?
No ho sé. Potser a botar pedres, beure Coca-Cola.
Per què? És que t'interessa?
M'encantaria, però no tinc res per posar-me.
Clar.
Quina pena que no t'hagis portat el vestit a Colby.
Dona'm deu minuts.
Vaja.
- És aquest, oi? - Sí.
Esteu fantàstics.
Estàs espectacular.
- I l'Auden també. - Gràcies, pare.
No us quedeu fins tard.
Pare, amb qui creus que parles?
- No ho entenc. - Vinga, anem.
Adeu.
Vine. He aparcat aquí.
Tinc una idea millor.
Sí?
- Ho fas molt bé. - Moltes gràcies.
- He estat practicant. - Sí?
Vaja. Vas molt ràpid.
Mira això!
- Ei! - Vols aixecar la roda?
Ni de conya. I tu?
No sé si puc. Potser.
- Què més has planejat? - Jo? Tu ets el que sap fer trucs.
- Trucs? - Sí.
- Que et semblo un mag? - Una mica.
Bé. Preparat?
- Ha sigut terrible. - Seria més fàcil en un llac.
Estàs segura que no trobes a faltar el ball?
Bé. A veure.
Sense pensar en avui, potser vaig ser una mica dura amb allò del ball.
Potser no està tan malament això de vestir-se bé
i ballar amb els amics per marcar la fi d'alguna cosa.
M'alegra molt que diguis això.
Hola!
Un moment. Què passa?
Quan l'Eli ens va explicar el seu pla, vaig dir: "Què dius?
Si la meva amiga no va tenir ball, en tindrà un de debò."
La temàtica és "Festa a la platja".
Crèiem que era millor aprofitar l'entorn.
Això és real?
No t'agrada?
No saps com m'agrada.
Ei.
Ah!
Gràcies.
Que siguis la catalitzadora
no vol dir que no hagis d'ajudar. A treballar.
Estimada Dames Verticals, ja et trobo a faltar.
ELS MILLORS MOMENTS
T'encantaria això. És preciós.
Els carrers són ideals per a la bici i la gent dorm durant el dia.
No deixis que la missió acabi perquè tinguis deures.
Bona sort, amor meu. T'estimo, Eli.
L'has llegida cinc vegades.
Podem anar a dinar ja?
Sí, som-hi.
L'AUDEN I LA MAGGIE
Subtítols: Francisco Pérez Escudero