Ну ж бо.
У моїй школі є така традиція.
Щороку, у суботу після випуску,
старшокласники Кіффні-Браун вриваються до шкільної дзвіниці,
гуляють нагорі
і годину по черзі дзвонять у дзвін.
Це обряд, якого всі чекають увесь рік.
Наприкінці години
дзвіницю обмотують туалетним папером.
Два, один!
Насправді гарно вийшло.
Ми не для краси це робили, а для сміху.
Так. Але ж це щорічна подія, тож…
По суті, школа дає на це дозвіл, так?
Могли б завадити, якби хотіли,
і це нормально, бо це ж традиція.
Та оскільки це порушення, це неправильно.
Хіба не так?
-Якщо неправильно, то що ти тут робиш? -Ага.
Ну, я хочу з вами, просто звернула увагу…
Ніде не пише, що всі старшаки мусять брати участь, тож…
Ходімо, заб'ємо гарне місце нагорі.
Чорт.
Якби це трапилося лише раз, не страшно.
Вперед!
Але насправді в мене таке постійно.
І саме тому,
замість святкування на дзвіниці зі своїми,
я вдома
з мамою та її колегами,
компанією старших.
Нічого не зміниться, якщо ми не визнаємо, що жінка привертає увагу лише тоді,
коли вона одружена чи в інтимних стосунках з відомим чоловіком.
І тому я більше ніколи не вийду заміж.
-Які плани на літо? -Я поїду до батька в Колбі.
Думає, що вони стануть ріднішими.
Мамо.
Я осуджую твого батька, а не тебе.
Я збираю гроші на коледж. Працюватиму в крамниці мачухи.
Як же вона називається?
«Силіконові груди-кексики у блискітки».
Молодець, Оден.
Ти старанно вчилася, тож заслужила літо на пляжі.
Я пропонувала їй стати моєю науковою асистенткою,
але вона обрала це.
Я знаю, що моя мама не розуміє, чому я хочу в Колбі,
але тут я завжди була однією й тією самою людиною.
Я ніколи не робила того, чого немає в моїй шкільній характеристиці.
Можливо, якщо я поїду в Колбі, то стану іншою.
Іншою людиною.
Або все повториться, і я не змінюся.
Не знаю,
але я готова пожертвувати літом, щоб це з'ясувати.
ПОЇХАЛА ДО КОЛБІ ЦІЛУЮ, О
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Оден, привіт!
Дзвоню сказати, які ми раді-радісінькі,
що ти їдеш до нас на літо.
Повідом, щойно приїдеш.
Подзвони, як в'їдеш в Колбі, ні, ще до в'їзду в місто.
Дзвони що десять хвилин. Чекаю не дочекаюся!
Ти ж знаєш, що це Хайді?
Хайді, твоя мачуха. Цьомки.
ВІТАЄМО В КОЛБІ
БОРДВОК
Ще один звук, і я тебе вб'ю.
Вибач, я…
О боже, ні, Оден. Мені дуже шкода.
Я подумала, що це твій батько, я щойно приспала її
і зовсім забула, що сьогодні за день.
-Нічого. -Я підготувалася.
Плакати, кульки… Навіть зберігала закладки для бранчу на тему «Вітаю в Колбі».
Клянуся, увесь минулий тиждень я думала:
«Це твоя падчерка, сестра Тісбі. Ти не була на її випускному,
тож біжи на кухню і зустрічай по-особливому».
Тато вдома?
Він у своєму кабінеті. Він завжди у своєму кабінеті.
-Так? -Тату?
Привіт! Ось і вона. Заходь.
Не кажи нічого, я знаю. Тут чорт ногу зломить.
Ти й сама пам'ятаєш, як я працював над «Нарвалом».
Мушу сказати, з часу, коли ми жили разом,
я не пригадую, було у тебе в кабінеті прибрано чи ні.
Так, бо твої батьки розлучалися.
Щось таке.
Голодна? Знаю місце, де смачні цибулеві кільця.
Справді? Так. Залюбки.
Чудово. Йди на набережну.
Його легко знайти. Називається «Останній шанс». Ось.
-Ти не йдеш? -Я б пішов, та в мене запара.
Але був би вдячний за бургер. У них дуже смачна карамелізована цибуля.
Так, звісно.
-Дякую. -Так.
-Я такий радий, що ти приїхала. -Так, я теж.
-Чудово. -Добре.
Боже мій! Оден, ти підкралася до мене.
Піду-но я пройдуся. Тобі щось потрібно?
-Тобі варто піти на «Вершок». -«Вершок»?
Круте місце, молодіжна тусовка. Дуже весело.
-Обов'язково побувай. -Так.
-Не хвилюйся. -Я не хвилююся.
Коли там будеш, спитай Меґґі. Вона моя улюблениця.
Клас. Дякую.
Ти молода. Розважайся.
-Як справи? -Добре. Порядок.
Отже, тебе підкинули на літо.
-Можна й так сказати. -Кльово.
Ми два тижні як порвали, і він робить це на моїх очах.
-Не дивися туди. -Може, це його кузина.
Вони не кузени!
Чекай, вибач.
Усе гаразд?
Так. Так. Просто…
Ти коли-небудь хотів стати іншою версією себе,
але в процесі ти думаєш: «Ого, це геть не моє»?
-Ти лесбійка? -О, ні. Не думаю.
Це одна з характеристик. Але я кажу про…
Усе гаразд, ясно? Я не ображаюся.
Ти розбираєшся в собі, і кльово.
Та якщо я тебе не збуджую, то, мабуть, й інші не збуджуватимуть,
бо всі крихітки люблять Джейка.
Клас. Я піду.
Але дякую. Вибач. Дякую. Кльово.
Ти раптом не знаєш, де можна знайти дівчину на ім'я Меґґі?
-Ти серйозно? Це прикол? -Що? Ні.
Забудь. Вибач.
Ось вона. Схоже, у них все. Але мені якось байдуже.
-Ти в порядку? -Усе гаразд. Вони повеселилися.
Все добре. Я в нормі.
-Хто це? -Уперше її бачу.
-Я її не знаю. -Ти в порядку?
Усе гаразд. Чудово.
-Я ж казав, знайди няню. -Я не прошу казна-чого.
Я прошу 20 хвилин, щоб почистити зуби й прийняти душ.
Минуло не 20 хвилин.
Оден? Це ти?
Привіт.
-Доброго ранку, соню. -Доброго ранку.
-Ти щойно прокинулась? -Так, якось незвично для мене.
Час братися до справ.
-Доброго ранку, мала. -Доброго.
Кава.
Я не хотіла, щоб ти почувалася винною, бо заспала.
Просто зараз я геть втратила відчуття часу.
Усе гаразд.
То що? Готова до знаменного дня?
Твій перший день у магазині, недотепа.
Не бійся, у тебе не буде графіку, лише роботу виконуй,
але знаю, що так і буде, ти ж у нас юна міс Старанність.
Я перед усіма тобою хвалюся.
Отакої.
Я така рада, що ти познайомишся з командою.
-Любиш фламінго? Правда ж, найкращі птахи? -Вони класні.
І вуаля. Вітаю в моїй нірвані.
-Дуже гарна. -Не відчиниш?
-Так, звісно. -Дякую.
Добре. Де мої дівчатка?
Боже мій!
Яка красуня!
Божечко, які вії.
Яка ж вона гарнюня.
Я скучила за вами, дівчатка.
Ні про що не турбуйся, у нас усе під контролем.
Вийшли нові парфуми, і люди шаленіють від них.
Ланцюжки з ключем і замком закуповували тричі.
Я тобі казала чи я тобі казала? Я тобі казала?
-Я тобі казала. -Ти нам сказала.
Ой! І це. Чому ти забилася в куток?
-Вибач. -Ось про кого я вам розповідала.
Моя геніальна падчерка, Оден.
Оден, це Естер, Лія та Меґґі.
Ми бачилися.
- Справді? - На «Вершку». Ти знаєш мого екса, Джейка.
-А, так. -Добре.
Знаю, що ви візьмете Оден під крило і покажете їй всі місцинки,
щоб вона була як удома тут, у Колбі, так?
Гаразд.
Гаразд, краще відвезу малу додому до годування.
Скажу вам, мої соски…
Але я в захваті, що ви четверо нова команда.
Краса.
-Ти в порядку? -Так.
Добре. Гаразд. Люблю вас. Бувайте.
-Я відчиню двері. -Ходімо!
Нумо вивчати світ. Ми впораємося.
Добре. Ось і ми.
-Я покажу тобі кабінет? -Так.
-Тут вся бухгалтерія. -Клас. Дякую.
Не переймайся через Меґґі. Вона переживе.
Джейк для неї як криптоніт.
Вони були разом два роки у школі.
Розійшлися перед випускним. Не з її ініціативи.
Вона була з ним два роки?
Що з нею не так?
-Що зі мною не так? -О, Меґґі, я не…
-Ось, вчорашні чеки. -Вибач.
-Мені треба… -Ага, ще ручок?
-Ні, досить. Дякую. -У нас купа ручок. Щасти.
Що це було?
Перерва на танці. Щовечора о шостій.
Приєднуйся наступного разу, як хочеш. Музику обираємо по черзі.
Що? Може, вона любить нью-вейв.
Я не хочу.
-Дякую, дівчата. -Бувай, Саро.
Дякуємо за покупку в «Клементайнс».
-Куди? І не кажіть на «Вершок». -«Теллі Хо»?
Ні, ні, не в «Теллі Хо».
Ви найгірші.
То підемо по продукти. Нудьга.
Напишу Калі.
Хто така Кала?
Білявка, в яку закохана Естер.
А ти? Що ти робиш?
-Я… -Погляну, що хлопці планують.
Насправді вона хороша, повір мені.
Усе гаразд. Я вже йду.
ПЛЯЖ
Це не прикол.
Ох, замовкни.
-Кажу тобі. -«Теллі Хо»!
Долар сімдесят п'ять.
У нас є «макаронина»!
Дев'ятий безплатно.
Вибач. Я не хотів тебе злякати.
СЕКРЕТИ ПЛОТІ
Колетт, га?
Поважаю.
Не завжди.
Ти Оден, так?
-Звідки знаєш? -Дозволиш мені загладити вину?
КОЛБІ ПРАЛЬНЯ САМООБСЛУГОВУВАННЯ
То ти загладжуєш вину, притягнувши прати твої речі?
Ні. Та якщо ми вже зайшли, я закину футболки.
Після вас.
-Я як знав, що ти прийдеш. -Скінчилися чисті футболки.
-Увімкни музику. Я зроблю кави. -Дякую, друже.
Це Клайд. Він типу легенда.
Що це?
Вертикальні шашки?
Не чула про «Чотири в ряд»?
А повинна? Це що, вимоги пральні?
Заповни чотири поспіль.
Думаю, я впораюся.
Я впевнений, що впораєшся, міс майбутня студентко «Дефрізу».
Що? Чекай.
-Звідки ти все це знаєш про мене? -Хайді дуже тобою пишається.
Так. Вона всіх знає?
Це Колбі. Тут усі усіх знають.
-Ось. Дві чашки, гаряченькі. -Дякую.
-Я швидко.
Ого.
Краща за магазинну?
Відчепись. Я тут новенька.
Так. Є малина-персик і полуниця-ревінь. Що будете?
Тут і пироги є?
Яка ж таємна пекарня без пирога?
По шматочку кожного.
Так, гарний вибір.
Гаразд, якось це дивно.
Ти знаєш усе це про мене, а я нічого про тебе не знаю.
Ось, кожного по шматочку.
-Ви самі спекли? -Ну не купив же.
-У вас все гаразд? -Так, усе добре.
-Гаразд. Смачного. -Дякую, друже.
Я ж казав, що загладжу вину.
Ти знову виграла.
-Ти що, якась шулерка «Чотири в ряд»? -Новеньким щастить.
Але весело. Треба частіше таке робити.
Що? Щоб не було конкуренції в настільних іграх?
Не зовсім, але так, я про пустощі.
Пустощі? Це про що?
Не знаю. Таке щось, про що читаєш у книжках.
Кидатися їжею, порушувати приватну власність…
Типова домашня дитина?
Скоріше, мою маму це взагалі не цікавило.
Відкрити тобі таємницю?
Ніхто не кидається їжею з мамою.
Знаю, але вона ніяк зі мною не гралася.
Для неї це було дурницею чи чимось таким.
Гаразд, уточню,
ти ніколи нічого не порушувала і не кидалася їжею,
але ж ти вмієш їздити на велосипеді, так?
Так, усі вміють їздити на велосипеді.
Просто уточнюю.
Дякую, що показав таємну кав'ярню,
незнайомий велосипедист із Колбі, який виринув з туману.
Що?
Ти не сказав свого імені.
-Хіба? -Так.
Блін.
Я Ілай.
Рада знайомству, Ілаю.
Взаємно.
Може, знову якось зустрінемося?
-Тобі потрібен гуру з пустощів? -Що? Ні. Не зважай.
Чекай. Вибач. Жартую.
Я жартую, але я серйозний.
Я думаю про те, що ти сказала. По-моєму, ти маєш це зробити.
Зробити що?
Подумай про те, чого не робила, і починай робити.
Це може бути щось схоже на квест.
-Квест? -Так.
Це ж дурість.
Що? Чому це дурість?
Не знаю.
Я цього літа намагалася змінитися, і це була ганьба.
Справді? Це трапилося на «Вершку»?
Чому питаєш?
Наскільки я знаю,
майже всі ганебні сценарії розгортаються там.
З такою назвою…
-Як інакше? -Так.
Я прийшла.
Подумаєш? Про квест?
Ти страшенно переймаєшся моїм життям як для незнайомця.
Я вже казав. У Колбі всі всіх знають.
До зустрічі, Вертишашко.
Уже по другій. Іди спати.
Не можу. Якщо я її покладу, вона почне кричати.
Давай її мені.
Ти впевнена?
Так. Я ніколи не лягаю так рано. Я хочу.
-Добре. -Так.
Хочеш побачити Оден?
-Хочеш, Тісбі? -Привіт, Тісбі.
Гей. Привіт.
З ким ти так затрималася?
Ні з ким.
Гаразд. Ні з ким.
Рада, що ти знайшла друзів.
Дякую.
Відкрити тобі секрет?
Тут не все так і погано.
Йо, Ліє.
Дякуємо за покупку в «Клементайнс».
Купила перекус?
Ілай займається вітриною, поки Адам купив поїсти.
Он як? Я думала, Ілай не вилазить з майстерні.
А якщо я скажу Адаму, що Меґґі хоче чіпсів, він піде?
Хочеться солоного.
Годі. Він був чемним.
Усе добре?
Так, я просто… квитанції.
Ти сказала «Ілай»?
Так. А що?
То ви його знаєте?
Головне питання — звідки ти його знаєш?
Не знаю. Ну, я бачилась з ним.
Розшифруй «бачилась».
Час працювати.
Чорт, Джейк та Ілай? У нас тут тихенька хижачка.
-У них з Ілаєм нічого немає. -Звідки ти знаєш?
Подумай. Коли в нього востаннє з кимось щось було?
До Ейба.
Атож.
Зайнята?
Мінігольф?
То це так ти хочеш втягнути мене у квест?
Так, Вертишашко. Це весела змова.
Здрастуйте. Два, будь ласка.
-Каталася на картингу? -Ні.
-Стрибала з парашутом? Ні. -Ні.
-Боулінг? -Так.
-Добре. -Грала.
Ага, як круто.
-Була на випускному? -Ні.
Чому?
Мабуть, я не з тих, хто вважає школу
великою вечіркою.
Я гарувала як могла, щоб решту життя кайфувати.
Але ж навіть ті, хто ненавидить школу, ходять на випускний.
Хіба що ти надто крута для цього, а таке враження ти справляєш.
Справа не в цьому.
Здається, мене кинули.
Боже. Вибач. Жах.
Ні, боже. Будь ласка, не треба.
Я мала піти з ним, Джейсоном. Ми разом працювали у лабораторії.
Ми дружили. Його запросили на конференцію до Дюкського університету.
Нічого страшного не сталося. Менше всього я переймалася випускним.
Точно? Ти впевнена?
Гаразд. Можливо, єдине, що мене трохи засмутило, — це сукня.
-Сукня? -Так.
Якось я була в центрі, ходила по магазинах вживаних книг
й зайшла в цей магазин,
де побачила крутезну сукню на манекені.
Якщо я про щось і шкодую, це те, що я не вдягла тієї сукні.
А сам випускний? Минулося.
-Ти привезла її в Колбі? -Ні.
-Куди мені її тут вдягати?
-Куди завгодно. -Що?
Та хоч на пляж.
Та хоч піти випити коли. Байдуже куди,
якщо справа в сукні, так?
Мабуть.
Шкода, що ти не взяла тієї сукні,
бо вона б ідеально підійшла для квесту.
Ілаю, квесту не буде.
О, Оден. Звісно, буде.
А ти? Ми весь час про мене говорили.
Так, це тому, що ти значно цікавіша.
Не викручуйся. Твоя черга.
Не знаю. Іноді мені здається, що я все життя дурня клею.
Навіть кар'єру на цьому зробив.
-Ну, ненадовго. -Як?
Та так, на велосипедах. Неважливо.
Знаєш, тепер я думаю, що з того?
Поганенькі ролики на YouTube? Купка дурних історій?
Думаю, кожен заслуговує на другу спробу, якщо вона йому потрібна.
Знаєш? Шкода, що у мене немає другої спроби.
Другої спроби для чого?
Ви не перемогли, але це дуже достойний результат,
я б так сказав.
Можна залишити?
Якщо раптом хтось запитає, чи грала я в мінігольф,
докази не завадять.
Звісно. Так, потрібні докази.
«КЛЕМЕНТАЙНС»
Ненавиджу дощ.
-Так не буває, щоб щодня світило сонце. -Чому?
Сходжу по дощовики.
-Вибач, там лежать дощовики. -Зараз дам.
Боже, які страшні.
Коли ти так кажеш, то ніби висловлюєш загальну думку,
а насправді — тільки свою.
А, я…
Твоя правда. Вибач.
Оден, до тебе прийшли.
Мамо. Привіт.
Оден. Привіт.
Ми можемо вам якось допомогти?
Я чекатиму на тебе надворі.
Ось.
Знаю, що ти скажеш, але вдягай, бо промокнеш.
Дякую.
Ти вже спробувала місцеву кухню?
-Що? -Де ти хочеш пообідати?
На набережній є місце зі смачними цибуляними кільцями.
Як мило.
То що?
Як справи? Стосунки з батьком?
Добре. Тобто у нього немає часу.
Він не відривається від роботи.
Річ у тому, що твій батько любить більше імітувати роботу,
ніж її робити.
А Хайді?
Хайді хороша.
Звісно, хороша.
Такі жінки завжди хороші.
Мусять бути. Це входить до їх обов'язків.
Бідолаха. Вона, мабуть, виснажена, сама піклується про дитину.
Тато допомагає.
Оден, кому ти це розказуєш?
-Оце так дощовик. -Гаразд. Просто скажи, мамо.
Що?
Що ти хотіла сказати.
Ти маєш мені пробачити, але мене непокоїть те,
як ти легко перемикнулася на хвилю нової дружини батька.
Цього не може бути. Я геть не змінилася.
Слухай, люба. Я розумію, що ти копирсаєшся у собі,
і це добре. Навіть нормально.
Та нехай цей відрив від реальності не вартує тобі дорого.
Твої однокласники з «Дефрізу» літом не продають в'єтнамок
і не п'ють пиво прямо з бочки.
Я не п'ю пива, мамо.
Побачимо.
Привіт.
Меґґі, привіт.
Твоя мама важка людина.
Так, можна й так сказати.
Вона легендарна викладачка, але несолодко бути її дочкою.
Ти знаєш, хто моя мама?
Звісно. Я ледь не вступила до універу лише заради її лекцій.
-Але не змогла відмовитися від «Дефрізу». -Ти збираєшся в «Дефріз»?
Я там вчитимуся.
Я знаю. Хайді мені казала.
Я починаю розуміти, чому,
побачивши мене, ти подумала: «Ненавиджу її».
Взагалі-то, коли я вперше тебе побачила,
я подумала: «Як же мені зле, що така красуня чіпляє мого хлопця».
-Так. -Я тільки зараз склала про тебе думку.
Чесно.
Але нечесно було грубіянити тобі через Джейка.
Ти ж навіть мене не знала.
Так, але мені досі соромно.
Усе гаразд. Він придурок.
-Сперечатися не буду. -Усе добре. Я з цим змирилася.
Але він хоча б, знаєш, красунчик.
Нічого не скажеш. Симпатичний придурок.
Так, ходімо. Я пообіцяла Хайді влаштувати тобі екскурсію
і злочинно не виконую своїх обов'язків.
Естер і Лія сидять там, якщо хочеш підійти.
-А ти куди? -Я скоро.
-Привіт. -Привіт.
Вона тебе теж втягнула?
Це не гірше, ніж твоя поїздка до «Оссіфай»
дивитися, як тип читає список покупок під барабан.
Чому Меґґі сюди захотіла?
А ти як думаєш?
Їй подобається хтось із них?
Побачиш.
Чекайте, що?
Що це?
Це прикол. Ви приколюєтеся.
Вона…
Це Меґґі.
-Це Меґґі. -Так, знаю. Ми бачимо.
У всіх, хто займається BMX, є два таких помічники?
-Звісно, ні. -Ні, лише у Меґґі.
Ого.
-Ніяк не потраплю в «Теллі Хо». -Тобто?
Я маю постійно сидіти тут.
Це нечесно.
Але тут набагато крутіше.
-Ти була у «Теллі Хо»? -Ні.
Тоді ти не знаєш, про що говориш.
Ні.
-Того тижня було краще. -Вона вчора пізно лягла спати.
Меґґі, люблю тебе!
Годі.
Я кохаю її.
То що скажеш?
Приколюєшся? Хто ти?
Кілька місяців тому я подумала: «Чому всі розваги для хлопців?»
-А тепер щотижня тягає нас сюди. -Невже?
Йо, вечірка в «Конч Хаус». Несіть їдло.
-Так, женіть по десятці. -Це за нас із Оден. Візьми ще снеків.
Оден теж піде, бо на вигляд вона найстарша.
То по яких снеках виступаєш?
Меґґі любить кислих ведмедиків. Мило, але дивно, як вона сама.
Естер хоче в'яленого, бо бунтарка.
Я традиціоналістка і зазвичай беру «Снікерс».
-А ти? -Я вип'ю кави, мабуть.
Кави? Ні.
Потрібно щось таке, що рве рецептори.
А якщо ми опинимося на «Вершку», а ти будеш голодна? Там не поїси.
Добре.
Може, це?
ЯБЛУЧНИЙ ПИРІГ
Старомодно, але мені подобається.
Добре.
Ні. Ніякого No Age. Увімкни щось веселе.
Хай діджеєм буде Оден.
У неї гарний смак.
Що зараз буде. Четвірка дівчат підтягується.
Щось таке, як і того разу…
Воллес зістрибнув з третього поверху в дитячий басейн.
-Так. -Ти хотіла вкрасти собаку.
Та знаю. Вечір був шалений.
Джейсон і Карлос будуть?
Тобі ніяково?
Звідки ви знаєте всіх?
Не всіх. Дехто друзі дитинства.
Випускники, які приїхали на літо.
Східноєвропейці, які працюють у ресторанах у високий сезон.
Чому східноєвропейці?
Так було завжди.
До слова…
Я з Колбі. Звідки ти кажеш? Латвія?
Довго їхала на машині?
Не розумію, чому йому так кортить вдавати з себе посла Колбі
перед кожною новою дівчиною.
Не ображайся.
Ну ж бо. Не треба дивитися. Ходімо.
Ходімо.
-Ходімо сюди якнайдалі від нього. -Так.
Ей, Меґґі, сюди. Агов.
Чуваче, заспокойся. Ми бачили її годину тому.
То й що? Я просто привітався.
Вона гарно співає.
Так. Але це перестає бути цікаво, якщо щоразу співати ту саму пісню.
Отже, Ілай…
О, я чекала цього питання.
Мені просто цікаво, бо ми типу друзі.
Пусте. Хіба що ти знаєш, чи прийде він сьогодні?
І не мрій.
Він не ходить на такі тусовки.
Принаймні більше ні.
Після Ейба.
Ейб. Так.
-Він казав тобі про Ейба? -Так.
Ні.
Гаразд. Ейб був найкращим другом Ілая.
Ілай та Ейб займалися вуличним BMX.
Мабуть, тому що Клайд любив це, і вони його обожнювали.
Але вони були неймовірні.
Обох спонсорували, вони вигравали божевільні змагання у власній лізі.
Усі думали, що після випуску
вони переїдуть у Барселону чи Берлін.
У європейське місто, де класні вулиці для їзди.
То Ейб переїхав?
Ні.
Він помер.
Вони з Ілаєм поїхали на вихідні до Нью-Йорка на велике змагання.
По дорозі додому, лише за 30 кілометрів від Колбі,
їх збив п'яний водій.
Ілай був за кермом.
Після похорону він повністю закрився. Тепер він наче привид.
Відмовився від спонсорів, перестав їздити.
Займається ремонтом в дворі магазину і більше не тусується.
Саме тому для нас було так дивно, коли ми побачили його з тобою.
Вестлі, а як же ГНР?
ПРИНЦЕСА-НАРЕЧЕНА
Гризуни незвичайного розміру? Їх не існує.
А тепер послухай.
Обожнюю цю сцену.
Що?
Вестлі!
Не подобається?
Ні, класні велетенські щури.
Гаразд, чекай.
Який був твій улюблений фільм у четвертому класі? «Піаніно»?
Ні.
Не знаю.
Я любила «Бувай, пташко».
Справді? Мюзикл «Бувай, пташко»?
Він дитячий.
Так, для дітей 1960 року народження.
А ти згадуєш Джейн Кемпіон?
Моя мама пишалася б тобою.
Ну, коли не спиш, то дивишся багато фільмів.
Їси багато пирогів, п'єш багато кави.
Два нічники. Мабуть, тому подружилися.
Подружилися.
Серйозно, чому ти не спиш?
Мабуть, тому що сова. А ти? Те саме питання.
Та сама відповідь. Нічник, сова.
Ні. Бачу, у тебе є своя історія.
Коли розібратися, мабуть, це тому, що коли батьки були у шлюбі, вони чекали,
поки я засну, перш ніж почати сварку.
І я думала, що якщо я не спатиму, вони не сваритимуться.
Звісно, я помилялася.
Співчуваю. Це…
Будь ласка, не треба.
Я не з тих, на кого впливає розлучення батьків.
Моє життя покращилося, коли вони розлучилися.
Чиї батьки досі одружені?
Мої.
Так.
Але я впевнена, що в тебе були свої проблеми.
Привіт всім, як життя? Мене звати Ілай Сток.
Пусте. Вам не треба це знати.
Ви знаєте, хто це тут. Ваш Ейб.
-Відомий вам як Ейбмінатор. -Ейбмінатор.
Так, сер.
Ти виконав сьогодні 360-градусний барспін?
Так, 360-градусний бар, він же тракдрайвер.
-Ще й з першої спроби. -Так.
-Майже перекрутив педаль. -Ти завжди падаєш з першої спроби.
Завжди? Що ти городиш? Не тринди, бро.
Я й половину разів не падаю.
Добре подивіться на мого друга. Гаразд? Це мій найкращий друг.
У нього огидне волосся. Він ніколи його не мив.
Він мій братан. Симпатяга.
Великий Ей, годі з ним гратися. Годі гратися.
Усе гаразд? Тобі допомогти?
Я хочу привчити її до пляшки, щоб твій тато допомагав з годуванням.
Думаю, у тебе вона швидше візьме.
Коли я поряд, їй потрібна цицька.
Я б з радістю, але я хотів піти з Оден на обід.
-Що? -Сьогодні?
Хіба не ти казала, що треба більше бувати разом?
-Так, але я… -То що скажеш?
Креветки?
Чудово.
-Чудово. -Добре.
Бувай.
Гадаєш, це нормально, що ми пішли? Хайді, здається, трохи замучена.
Ні, з нею все добре. Думаю, всі новоспечені матусі такі.
У вас із мамою так само було?
Ні, твоя мати й Хайді зовсім різні.
Наскільки я знаю, усі жінки шаленіють від новонароджених.
А чоловіки — ні?
Думаю, тому вона засмучена через книгу.
Я ж її попереджав, коли вона вирішила завагітніти.
Я маю три місяці до початку занять, щоб дописати.
Треба засукати рукава і завершити.
Так. Як просувається робота?
Сили вже немає.
Дуже болісно, важко, але разом з тим гарно.
Як ти знаєш з «Нарвала», багато моїх робіт стосуються
прихованих травм, які ми отримуємо від батьків.
Тобі так пощастило,
що тебе це оминуло, принаймні не з мого боку.
Так.
Буду радий, якщо ти прочитаєш чорновий варіант.
Ти цього хочеш?
Було б чудово почути думку молоді.
Сама знаєш, нині культура спрямована лише на молодь.
Ти взяв її з собою?
-Ну, розумна молода людина… -Ага.
Я ношу її всюди. Прочитаєш?
Так. Ну, звісно. З задоволенням, тату.
Чудово.
Буде чудово, якщо напишеш зауваження до п'ятниці.
-Книга мого тата. -Товста.
Три роки тому я б стрибала від щастя, що він довіряє моїй думці,
але я щойно зрозуміла, що не хочу її читати.
Мій тато завжди тягне мене на риболовлю.
Мій би використав мене як приманку.
Не забудь про танці о шостій.
Ну ж бо.
Я просто подивлюся.
Вона хоче подивитися. Прогрес.
Привіт.
Привіт. Який сюрприз.
Я серйозно хочу це зробити.
Я хочу пройти квест.
Ходімо.
-Боже мій. -Ну ж бо!
Усе гаразд?
НЕ ЗАХОДИТИ ПРИВАТНА ВЛАСНІСТЬ
Готова?
Гаразд. Вперед!
Ого.
Отже, викреслюємо зі списку «вхід на приватну власність».
Ти колись плавала вночі?
Може, на одну ніч вистачить.
Добре.
-Дякую. Було весело. -Так.
Наступного разу навчимо тебе їздити на велосипеді.
Я вже казала, що вмію їздити.
Точно?
Так.
Мене тато навчив, як це роблять інші батьки.
Я не надаю цьому великого значення. Просто кажу, що якщо з якоїсь причини
ти не навчилася через сім'ю абощо, тобі варто навчитися зараз.
Це… найкращий варіант.
Дякую. Але цього немає в моєму списку.
Може, це є в твоєму?
Серйозно, що в тебе в списку?
Колись я хотів переїхати до Барселони.
Але цього ніколи не буде.
Чому?
Я хотів поїхати, бо там живуть професіонали BMX.
Такі, як ти?
Хіба ти не так казав? Що ти зробив кар'єру на велосипедах?
Так. Але я на пенсії.
-На пенсії? -Так.
У 20 років?
Ну, професіональні виступи, подорожі на змагання,
життя напоказ більше мене не цікавлять.
Розумієш? Я виріс із цього. Я лагоджу велосипеди.
Їздити не обов'язково.
Але ти ж їздиш.
Це твій дім.
Так.
-Добре, дякую. -Ага.
Добраніч.
Припини.
Стій! Ні! Боже мій!
О ні. Боже мій!
Що ви виробляєте? Гей!
-Боже мій. -Уперед!
Біжімо.
Ось і він.
Оден, з тобою все гаразд? Оден, гей.
Було дуже круто.
Вибач.
Усе гаразд?
Вибач. Це було тупо.
Ілаю, хочеш про щось поговорити?
Ні. Ходімо.
Як добре, що ти тут. Треба вжити заходів.
Ти щоночі тікаєш на зустріч з Ілаєм
і нічого не розповідаєш.
Це неправда.
Розповідаєш якийсь мінімум.
У нас немає подробиць. Дівчина не може без подробиць.
Вибачте. Я не знаю, що ви хочете, щоб я вам розповіла.
-Ми дружимо. -Ти впевнена?
-Не знаю. Він незрозумілий. -От бачиш? Тому ми тобі потрібні.
Щоб ми поглянули на вас і сказали, що між вами.
-Де? -У ХДВ завтра, четвертого.
-ХДВ? -Він зрозуміє, про що це.
Ілай любив хот-дог вечірки.
Батьки Воллеса їдуть з міста на День Незалежності,
а їхній дім тепер наш.
Ми не придумали назви,, це жахливо.
Назва не має значення. Важливо, щоб ти прийшла з Ілаєм,
щоб ми, як твої подруги, оцінили ситуацію.
Можна вам в дечому зізнатися?
Я ні з ким так раніше не дружила.
Бачиш, ти це кажеш, але я не розумію.
У нашій школі вчилися дивакуватіші за тебе,
та навіть у них були друзі. Поглянь на Естер.
Вона так каже, бо боїться того дня, коли я збагну, що я надто крута.
О, так, бо натягти сітчасті панчохи на руки — це так круто.
-Було раз, і я не шкодую. -Дівчата.
Оден. Зосередься.
-Що ти казала? -Не знаю.
Якщо чесно, може, не усвідомлюючи цього,
я, здається, відштовхую людей.
Думаю, іноді я здаюся трохи напруженою.
Що?
Ми не з тебе сміємося. Просто в цьому є сенс.
-Якою неприязною ти спочатку була. -Ми думали, ти нас ненавидиш.
-Привіт. -Привіт.
Як справи?
Все добре. Тебе не вдарить. Іди сюди.
У мене є запит на квест.
-Запит на квест? -Неймовірно. Викладай.
ХДВ.
Ілаю…
Вибач, це у мене… особисте.
Я просто не люблю вечірок.
Тобто більше?
Більше не любиш?
Ти знаєш про Ейба.
-Ти мене жалієш… -Що? Ні, Ілаю.
Ти не винен у тому, що сталося з Ейбом.
Я не винен?
-Ні, і я… -Чекай. Ти серйозно?
Знаєш, чому ти мені подобалась? Ти не казала таких дурниць.
-Що це означає? -Я не казала дурниць.
Слухай, пробач.
Йди на вечірку й розважайся, але я не можу, тож… вибач.
Чекай. Ілаю…
Оден, привіт, це мама.
Дзвоню спитати, як твоє квітуче життя…
Оден, це мама.
Гадаю, я маю зрозуміти,
що тобі ніколи за лежанням на пляжі, але…
Оден, це мама.
Не знаю, що я такого страшного зробила,
що тобі хочеться відсторонитися від мене,
але гадаю, цей розрив назрівав поступово.
Так завжди буває. Таке життя.
Гаразд. Як класно.
Американський прапор з ягід на чізкейку — це не занадто?
Боже, як же я обожнюю Четверте липня!
Мабуть, це моє улюблене свято, бо літо моя улюблена пора.
Ти їдеш з нами чи маєш плани?
-Я не… -Я не ображуся, якщо у тебе є плани.
Я теж не хотіла тусити з батьками, коли мені було 18.
-Ну, буде вечірка. -Боже мій.
-Хочеш позичити щось святкове? -Привіт, Хайді, це я, твоя падчерка.
Ну, може, я вже щось поклала на ліжко.
Боже.
Не бійся. Я тебе знаю.
О ні.
Оден, ти феєрверк, мала.
Гей, дівчата, Кала пише мені виключно в стилі хайку.
Як думаєте, про що це? «М'ясо? Я веганка.
Твої друзі не голять пахви?
Мій кондиціонер працює».
Думаю, це не важко розшифрувати. Вона не прийде.
Ти не голиш пахви?
Йо, Оден, сюди.
-Ілая немає. -Не роздмухуй це.
-Привітик. -Привіт.
-Ходімо, всі надворі. -Гаразд.
Я рада, що ти прийшла.
А як тобі Spin Doctors?
-Чуваче, є гурт з такою назвою. -Справді? Не може бути.
-Так. Пісня «Два принци». Класика. -Що?
Як тобі ось це?
«Педал Поссі».
Жах.
Меґґі, привіт. Іди сюди.
-Привіт. -Ей. Мені треба прилягти.
-Влаштовуйся зручніше. -Добре.
Гаразд, які є ідеї для назв магазинів? Вперед.
Бісить, коли кажуть «вперед», коли хочуть відповіді.
-Що не так з «Веломагазином»? -Це ж тимчасова назва.
Він називався «Райди Клайда» до того, як вивіску знесло ураганом восени.
-Так. -Гей, Вістен-Г’ю, ти віриш у прибульців?
-Я? -Так. Вістен-Г’ю, прізвище, як твоє ім'я.
-Знаєш Вістен-Г’ю Одена? -Не зважай на неї.
Вона думає, що єдина, хто читає книги.
Нормас, але відповідай на запитання.
Гадаю, інопланетяни існують, але не такі, як ми їх уявляємо.
Так, я знав. Знаєш що? Годі паритися через назву.
-Сама знайдеться. Є чуйка. -Добре.
-Це на кожній вечірці. -Не думала, що це буде…
-Я ж казала. -Так завжди.
Що?
Якось мляво для хот-дог вечірки.
Привіт. Ні, друже, просто всі зраділи, що ти прийшов.
Ми не думали, що ти прийдеш сьогодні.
Ми раді, що прийшов.
-Ну, ми… і тому… -Вибач, я подумав…
Він хотів сказати, що ти спізнився.
Он як.
Знаєш, як карають за спізнення на хот-дог вечірку?
Скажи.
Гей, ваша подружка скажена.
Взагалі-то, за правилами…
новенькі…
приносять боби.
Бійка харчами!
Дякую, що врятувала мене.
-Врятувала тебе? -Так.
Самовпевнено. Це було для квесту.
Ага. Так, добре.
Мені прикро через боби.
-Не прикро. -Не прикро.
Нічне купання!
Боже мій! Так, Оден!
Так!
Тату?
Оден.
Що за валіза?
Нам з Хайді просто треба трохи відпочити один від одного.
Ти пішов?
На деякий час.
Ти пішов?
Заспокойся. Сідай. Принесу тобі кави. Господи.
Що сталося?
Я не знаю, що сталося. Вона божевільна.
Принаймні коли твоя мама була засмучена, я міг це побачити.
З Хайді ти думаєш, що все тіп-топ, а наступної митті
сидиш у кав'ярні й чекаєш на кімнату в пляжному мотелі.
Ну, тату. Навіть я помітила, що все не тіп-топ.
Ти жінка. Жінки більш інтуїтивні.
Якби це сказав твій персонаж, ти б сказав, що це мляво…
Я бачив, що вона нервова. І втомлена? Авжеж. Але це?
Це зовсім інше. Вона ніби оскаженіла.
-Я не знаю, що з цим робити. -І що? То ти йдеш?
Знову кинеш сім'ю?
Бо це важко?
Ти так думаєш, Оден? Що я тебе кинув?
Не знаю, що я думаю.
Правду кажучи, я кажу тобі, бо поважаю тебе
і думаю, ти зрозумієш,
іноді я думаю, чи я призначений бути чоловіком
чи батьком.
Знаєш що, тату?
Беру свої слова назад.
Думаю, що ти мене не кинув.
Ти навіть не намагався.
Облиш.
Облишити? Добре.
Хайді…
Привіт, Оден.
Це пусте, справді.
Учора був День Незалежності.
Свято.
А свята створені для сім'ї.
Коли ти заміжня, і в тебе є дитина,
ти таким займаєшся, розумієш?
Ходиш на барбекю.
А потім він каже: «Ти торочиш про те, як ти втомилася,
а тепер хочеш піти на вечірку?» І я сказала:
«Я звільнила тебе від батьківських обов'язків на ціле літо.
Я лише прошу піти на один, бляха, пікнік».
І я просто…
Допекло, розумієш?
Завжди так.
Я зараз повернуся.
-Алло? -Привіт, мамо. Це я.
Потрібна твоя допомога.
Привіт. Ось ти де.
Привіт.
Що ти тут робиш?
Ти зникла. Тож я вирішив знайти тебе.
Так.
Вибач.
Я хотіла взяти нам кави, а потім я…
Я не знаю.
Чий це велосипед?
-Ти про цей велосипед? -Так.
Він твій.
-Що? -Так.
Він твій. Я щойно полагодив. Він у чудовому стані.
Це пляжний крузер, на ньому легко вчитися.
Ну, не починай.
Мені не треба вчитися їздити на велосипеді.
-Я вмію їздити на велосипеді. -Чудово.
Це навіть краще. Тоді просто покатаємося.
Я зараз не в настрої.
А як тобі це? Якщо вмієш їздити, покажи.
Буде весело. Обіцяю.
Ну, не схоже, що весело. Схоже на дивну перевірку.
Оден, не треба соромитися.
Я не соромлюся.
Мене дратує те, що ти причепився з цим дурним великом.
Гей, що з тобою?
Ти не думав, що я почуватимусь, не знаю,
як остання невдаха?
Я не вмію робити те, чого інших батьки вчать у п'ять років?
Я думав, що у цьому й сенс.
Щоб принизити мене?
Ні, звісно… ні, щоб виконати квест.
Ілаю, годі, квест — це не життя.
Квест. Це жарт. Це…
Ти все літо підштовхуєш мене до того, щоб я стала новою версією себе.
-Але ти боїшся бути собою. -Гаразд, а хто я такий, Оден?
Хто я, по-твоєму, такий?
Ти мені скажи.
Ти будеш тинятися по Колбі,
працювати в веломагазині?
Тинятися, добре.
Чи повернешся до професії, чи переїдеш до Європи,
чи до Барселони?
-Ти про це казав. -Я тебе чудово розумію.
Все ясно.
Що тобі ясно? Я не розумію.
Погляньмо. Колбі — відстій.
-А Оден Вест не місце в Колбі. -Так нечесно.
Ти бісишся, бо вчора
ти провела ніч з останнім невдахою,
який не вартий твого мізинця. Ясно.
Щоразу, коли річ заходить про тебе, ти перемикаєшся на мене.
-Як думаєш, чому? -Бо це у тебе проблема.
-Це в мене проблема? -Так.
Думаєш, Ейб хотів би, щоб ти покинув спорт?
Я про це з тобою не говоритиму.
Так, добре. Відпирайся.
Мені зараз своїх проблем досить.
Я не можу бути способом відволікти тебе від думок про себе.
Я не Ейб, Ілаю. Я не можу його замінити.
Твоя правда.
Не можеш.
Мені дуже важко, бо немає допомоги,
і це геть тупо.
-Можна і так сказати. -Ти не тупа.
Ти дуже розумна.
Хочу спитати, чому ти думаєш,
що його потреби важливіші за твої?
Ти зробила сильний крок,
виступила і сказала: «Я заслуговую на краще».
-Так. -Ти ж знаєш, таке материнство.
Це для мене так важливо. Ти навіть не уявляєш.
Хайді в порядку?
Гадаю, що так. Твій батько прийшов додому, вони розмовляють.
Це добре.
Не знаю, що ти йому сказала, Оден, але хай там як, він тебе почув.
Він тобі сказав?
Ви про це говорили? Про мене?
Слухай, Оден, нам треба поговорити.
Знаю, ти багато пережила через розлучення.
Можливо,
я звалила на тебе затяжку ношу. Очікувала від тебе забагато.
Але ці очікування мені подобалися. Я сама багато від себе очікувала.
Я не про це, сонечко.
Я хотіла, щоб ти завжди була моєю.
Щоб не ділитися тобою, і це нечесно.
Коли ти приїхала сюди,
я почувалася більше тобі не потрібною.
Якщо геть прямо,
я ревнувала.
Ти завжди мені потрібна, мамо.
Мені просто потрібні й інші люди.
Звісно.
Мабуть, я хочу, щоб не все так було важко.
Я теж.
Боже.
Ох, мамо.
Агов?
-Привіт. -Привіт.
-Ти займалася йогою? -Сімдесят п'ять блаженних хвилин.
Ого. Де Тісбі?
Твій тато пішов з нею погуляти до моря. Сказав, що це чудовий спосіб розвіятися.
Ого.
Так.
В мене не було нагоди подякувати тобі, що ти запросила маму до нас.
Я думала, що ти розсердишся на мене.
Ні, люба. Зовсім ні.
Саме завдяки їй
ми з татом вперше за кілька місяців поговорили так відверто.
Смішно, правда? Дивишся на своє життя і думаєш,
що одне рішення, і все було б інакше.
Ти говориш про тата?
Взагалі-то, я думала, що б було, якби я не повернулася з Нью-Йорка.
-Ти жила в Нью-Йорку? -Так.
Після бізнес-школи.
Збиралася відкрити бутик у Нижньому Іст-Сайді,
але вирішила зачекати,
доки на ринку з'явиться те, що мене справді закохає.
Так і сталося. «Клементайнс».
То ти проміняла Нью-Йорк на Колбі,
і ти про це не шкодуєш?
Життя довге, Оден.
Було б нудно, якби ми весь час
залишалися однаковими. Тобі не здається?
Так.
Ти впевнена, що ти хочеш, щоб саме я тебе навчила?
Я впевнена. Річ в мені.
-Так, зрозуміла? -Так, зрозуміла.
Майже вийшло.
Виходить.
Молодчина.
-Ні, не молодчина. -Так. Майже навчилась.
-Добре, ти зможеш. -Гаразд.
Майже вийшло. Вперед.
-Готова. -Ось так. Добре. Ось так.
І поїхала!
Добре. Ще раз.
Вийшло. У тебе вийшло!
У тебе вийшло.
Я їду.
Бачу.
-Я таки їду. Бачиш? -Бачу.
Оден, обережно!
ВПАЛА З ВЕЛОСИПЕДА НА СПИНУ
-Алло? -Ти не повіриш.
Наступним повертається один з наших улюбленців.
Ми не бачили цього велосипедиста понад 18 місяців.
Ну ж бо.
Ілай Сток!
Вперед!
-А цей подвійний поворот? -Здуріти!
-Ти бачила усмішку. -Так.
-Ти бачила. -Вона бачила.
-Поговори з ним. -Він мене не запрошував.
-Він нікого не запрошував! -Запрошення не було.
Мабуть.
-Чому ти ще тут? -Що таке? Поговори з ним.
Піди поговори з ним.
Раптом він подумає, що дивно, що я прийшла?
Ага. Бо хлопці ненавидять, коли їхні пасії бачать їхні перемоги.
-Йди! -То підеш вже?
-Добре. -Йди.
-Руки в ноги й вперед! -Йди.
-Уперед! -Я йду.
Так.
-Привіт. -Привіт.
Так класно виступив.
Дякую.
-Може, поговоримо тут? -Так.
-Добре. -Так.
-Отже, Ілаю. -Отже… Оден.
Вибач. Ти перша.
Вибач за те, що я сказала напередодні. Я не хотіла.
Хотіла, але нічого. Знаєш, я мав це почути.
Послухай.
Я страшенно сумую за Ейбом.
Я подумав, що якщо я перестану про це думати і…
якщо я відмовлюся від того, що він любив, це пройде,
але стало гірше,
бо він любив те, що і я любив.
Він був найкращим.
Я так його люблю.
Шкода, що ви не були знайомі. Він би тебе полюбив.
Мені теж.
Ти теж мені пробач.
Знаєш, якщо я змушував тебе робити те, чого ти не хочеш…
Що ти, ні.
Я все робила з власного бажання.
Добре.
Того ранку, коли я була сама не в собі,
справа була не в тобі, не в нас, не через вечірку.
Це стосувалося батьків.
Виявилося, що я не пережила все, як це мені здавалося.
Усе гаразд. Я розумію.
Ну добре, гарного вечора.
-Ти заслужив. -Дякую.
Знаєш, найнеймовірніше те, що обидві мої дівчинки проспали всю ніч.
Оден, ти знаєш, що хлопець у смокінгу робить на нашому газоні?
Привіт.
І тобі привіт.
Ми придумали нову назву для веломагазину.
«Велики Ейба». Що скажеш?
Мені подобається.
Добре, бо ти підкинула мені ідею…
Гарний смок.
Це дрантя?
Ти куди так вирядився?
Не знаю. Подумав, може, пожбурляю каміння, вип'ю коли.
А тобі це цікаво?
Я б залюбки, але мені нема чого вдягти.
Так.
Шкода, що ти не привезла сукню до Колбі.
Дай десять хвилин.
Ого.
-То це вона? -Так.
Які ви, друзі, гарні.
Дуже гарний.
-Оден теж. -Дякую, тату.
Не затримуєтеся допізна.
Тату, з ким, по-твоєму, ти говориш?
-Не зрозумів. -Та перестань.
Бувайте.
Ходімо. Моя машина отам.
Знаєш, у мене краща ідея.
Невже?
-Тобі він личить. -Дуже дякую.
-Я над цим працювала. -Так?
Ого. Розігналася.
Поглянь.
-Гей! -На одному колесі поїдеш?
У жодному разі. А ти?
Не знаю, чи зможу. Можливо.
-Що ще у тебе по плану? -У мене? Це твоє родео.
-Родео? -Так.
-Я схожий на ковбоя? -Трохи.
Добре. Готовий?
Це було жахливо. Нам треба бути на озері.
То ти точно не сумуєш за випускним?
Ну… гаразд.
Не враховуючи сьогодні, мабуть, я трохи недооцінила значення випуску.
Може, в гарному одязі і танцях з друзями,
щоб відзначити завершення є щось прекрасне.
Я така рада це чути.
Привіт!
Чекай, що відбувається?
Коли Ілай розповів нам про свій план, я така: «Жартуєш?
«Якщо моя подруга не була на випускному, буде їй свято».
Тема — «Пляжна гулянка».
Подумали, краще використати те, що маємо.
Це серйозно?
Не подобається?
Ще й як подобається.
Агов?
Дякую.
Гаразд, якщо ти причина свята, це не означає,
що ти не маєш допомагати. До роботи.
Любі Вертикальні шашки, я вже сумую за вами.
Вам би тут сподобалося. Яка краса.
Вулиці ідеальні для їзди, і вдень всі сплять.
Нехай квест не закінчується лише тому, що в тебе є домашня робота.
Щасти тобі, кохана. З любов'ю, Ілай.
Гаразд, ти прочитала її п'ять разів.
Може, підемо нарешті на обід?
Так, давай.
ОДЕН І МЕҐҐІ
Переклад субтитрів: Наталія Маренич