UZNANIE PATRÍ TOMU, KTO JE NAOZAJ NA BOJISKU.
AK ZLYHÁ, ASPOŇ ZLYHÁ PRI ODVÁŽNYCH ČINOCH.
Theodore Roosevelt
1914
ERNEST SHACKLETON SA V ROKU 1914 S 27 MUŽMI VYPLAVIL NA LODI ENDURANCE.
CIEĽOM ICH CESTY BOLA ANTARKTÍDA.
Bol to sen.
Hon za pokladom.
Shackleton však podľa mňa veľmi nemyslel na materiálnu stránku.
Nejde o to, čo si za poklad môžete kúpiť.
Ide o jeho hľadanie, pátranie po ňom.
Raz svojej žene napísal, že ani nedokáže opísať,
aké vzrušujúce je vidieť nové miesta a veci, ktoré ešte nikdy nik nevidel.
Drahá,
píšem ti posledný list predtým, ako sa vydám na juh do neznáma.
Vôbec nepochybujem o tom, že sa tam dostaneme.
Neviem Ti povedať, prečo tam ideme.
Neviem opísať, aká sila ženie prieskumníkov vpred.
S. A. AGULHAS II
21. január 1915.
Sme v znepokojivej situácii.
Pokles teploty spôsobil, že jazierka okolo lode začali zamŕzať.
Zdá sa, že možno zostaneme v zovretí ľadu
a pohltia nás kryhy, ktoré nás ohrozujú.
Každý krok do neznáma odhalí kúsok záhady.
A kým sú na tomto svete záhady,
človek nemá len právo, ale aj povinnosť rozlúštiť ich.
Bádanie, túžba dosiahnuť cieľ
a vykročiť za ním, je v každom z nás.
Počuli sme prasknúť sťažeň.
Drvivou silou ľadu sa zlomil ľahko ako zápalky.
Rád robím to, čo ešte nikdy nikto neurobil.
Shackleton povedal, že problémy sú len niečo, čo treba prekonať.
Pokiaľ môžeme vyviaznuť živí,
nebudeme reptať.
A prosíme Boha, aby sa nám to podarilo.
S. A. AGULHAS II
2022
WEDELLOVO MORE ANTARKTÍDA
- Dobré ráno, Nico. - Dobré ráno, Mensun.
Lasse.
Úžasné, to je záber z vesmíru.
Keď sa vyjasní, získame optické snímky.
Veľmi nám to pomôže s navigáciou.
Zrejme sa budeme pohybovať v tejto oblasti, lebo tu už sme.
Musíme čo najviac pomôcť chlapcom od autonómnej ponorky.
24 hodín denne budú mapovať túto prehľadávanú oblasť.
Máme len 12 dní.
Ak sa počasie nezmení, možno dostaneme 10 dní naviac.
Musíme však vypadnúť, kým ľad znova nezamrzne.
Blížime sa k zemepisnej šírke a dĺžke, ktoré Worsley,
kapitán lode Endurance, odhadol ako miesto, kde sa potopila.
Úspech už čaká. Prvý ponor. Poďme na to.
PONOR 0 EŠTE 12 DNÍ
Endurance je najlegendárnejšia loď v dejinách,
možno viac než Titanic,
ktorý sa potopil dva roky pred vyplávaním lode Endurance.
Venoval som sa vrakom na celom svete,
od Juhočínskeho mora na východe po Karibik na západe.
Vrakom všetkých druhov zo všetkých období.
Vrak lode z antického Grécka
nájdený v sopke pri Sicílii
patrí k najväčším objavom storočia.
Vrak lode je jeden obrovský artefakt.
Je tam všetko.
Vraky lodí sú najlepšie časové kapsuly na svete.
A ide v nich o ľudí.
Tu mám Franka Worsleyho.
Bol kapitánom lode Endurance.
Harry McNeish, tesár, James Wordie, geológ, Greenstreet.
Sú to ich denníky.
Celý príbeh je vyrozprávaný v denníkoch.
Prečítal som všetky, väčšina nie je zverejnená.
Toto je moja prvá kniha o Shackletonovi.
Priniesol som si ju.
Dostal som ju ako cenu, verte či nie,
za dochádzku v nedeľnej škole.
Na Falklandoch som mal v detstve dojem, že Antarktída
je môj dvor za domom, len vyše tisíc kilometrov odo mňa.
Veľký človek a veliteľ Shackleton.
Toto nosievam so sebou.
Všetko v poriadku.
Nie je to ako hľadať ihlu v kope sena?
Ste optimistický?
Podľa mňa to je ihla v kope sena.
Je 3 000 metrov pod hladinou Weddellovho mora,
jedného z najnehostinnejších miest na svete.
Dúfame, že vrak lode Endurance nájdeme
a nadviažeme na tento neuveriteľný príbeh.
Nájsť tento vrak bude zrejme najťažšie na svete.
Táto expedícia je na pomedzí vedy a geografie.
Mojou úlohou je šíriť správy o tom, čo tu robíme,
do celého sveta.
Pretlmočiť odvahu Shackletona a fotografa Hurleyho,
ale použiť na to moderné platformy a nástroje,
Internet, sociálne siete.
Dodnes žije
jeho veľký príbeh o prežití
líderstve a tímovej práci.
A je to príbeh o zlyhaní.
LONDÝN
Bolo to významné obdobie plné bádania.
Nedostali sme sa na najhlbšie miesta oceánu.
Ešte sme nevyliezli na najvyššiu horu sveta.
Polárni prieskumníci boli vtedy najslávnejší ľudia na svete.
Boli ako rockové hviezdy.
Shackleton sa zúčastnil na 4 expedícách na Antarktídu.
V roku 1901 bol tretím dôstojníkom na Scottovej veľkej expedícii,
expedícii Discovery.
Shackleton musel byť mimoriadny človek už v 20-tke, keď presvedčil
námorného dôstojníka Scotta
aby vzal tohto muža z obchodného loďstva na Antarktídu.
Veľmi si tam vytrpeli. Vrátili sa len tak-tak.
Obzvlášť Shackleton bol na tom veľmi zle.
Poslali ho späť do Spojeného kráľovstva ako invalida,
za čo sa veľmi hanbil.
Nikdy nezabudol ani neodpustil, že ho Scott ako invalida poslal preč.
V roku 1907 sa mu však podarilo
získať dosť peňazí na vlastnú výpravu,
expedíciu Nimrod.
Znova sa pokúsil dostať na južný pól, ku ktorému sa priblížil na 156 km.
Mohol uspieť,
no neuspel, lebo vedel, že keby prešiel posledný kúsok cesty,
muži pod ním by umreli.
Na neúspech nemôžem ani pomyslieť,
Musím sa však na to pozrieť rozumne, myslieť na životy tých, čo sú so mnou.
Muselo to byť preňho veľmi ťažké rozhodnutie.
AMUNDSEN JE NA PÓLE. KDE JE SCOTT?
Južný pól dobyl Amundsen,
ktorý v rozpätí iba niekoľkých dní
predbehol britskú výpravu pod vedením Scotta.
Zostal už len jeden hlavný cieľ putovania po Antarktíde.
Prejsť kontinent Južného pólu od jedného mora k druhému.
Shackleton presvedčil dosť ľudí
a čakala ho najväčšia polárna výprava.
Ľudia už dobyli južný pól,
nik však ešte neprešiel cez celý kontinent
z jedného konca na druhý.
Potom si Shackleton našiel loď.
Loď Endurance stavali v Nórsku od roku 1911 do roku 1913.
Keď si ju kúpil, dal jej názov Endurance, teda Vytrvalosť,
lebo vyjadroval jeho rodinné motto: „Zvíťazíme vytrvalosťou.“
Potom dal dokopy posádku.
Shackleton poslal list do novín.
Prihlásiť sa mohol každý.
Mal 5 000 uchádzačov vrátane 3 žien.
Boli medzi nimi vedci,
ktorí chceli robiť výskum, a niekoľkí námorníci.
Ja som sa do výpravy zapojil náhodou.
Snívalo sa mi, že na Burlington Street sú ľadové kryhy,
pomedzi ktoré sa plavím na lodi.
Bol to absurdný sen, námorníci sú však poverčiví.
Keď som sa ráno zobudil, ponáhľal som sa tou ulicou.
Upútal ma nápis na bráne.
Písalo sa na ňom: „Imperiálna trans-antarktická výprava“.
Vošiel som do budovy. Shackleton bol vo vnútri.
Keď som naňho uprel zrak,
vedel som, že s týmto mužom by som spolupracoval s hrdosťou.
Prijal vedca, meteorológa, ktorý sa práve vrátil z výpravy do Sudánu.
Trápila ma len jedna maličkosť:
či si mám zobrať aj bendžo.
Dal mi dôraznú odpoveď: „Rozhodne.“
Bendžo, na ktoré som hrával obecenstvu v Sudáne,
som si teda pribalil do batožiny.
Nevyžadoval skúsenosti z Antarktídy.
Jedného muža prijal, lebo vyzeral zábavne.
Hľadal charakter, húževnatosť, všestrannosť.
POLÁRNI PRIESKUMNÍCI POSÁDKA VÝPRAVY
Shackleton mal napokon posádku s 28 mužmi vrátane neho
a množstvo psov na ťahanie saní, s ktorými nikto nemal skúsenosti.
A mačku. Na druhú stranu Antarktídy poslal druhú loď.
Pokúsi sa vytvoriť sklady potravín,
ktoré si budú môcť vyzdvihnúť,
aby v druhej polovici cesty neumreli od hladu.
NEMECKÁ ARMÁDA NAPADLA FRANCÚZSKO
Bolo to v predvečer 1. svetovej vojny.
Loď s posádkou ponúkol do služieb národa.
Churchillovi poslal telegram, dostal však odpoveď: „Choďte!“ Poslúchol.
August 1914 1. DEŇ
14 500 KM
Na veľrybársku stanicu Grytviken v Južnej Georgii
dorazili 5. novembra 1914.
Veľrybári v Južnej Georgii
potvrdili extrémne nepriaznivé ľadové podmienky.
Veľrybárski kapitáni nám poradili, aby sme štart čo najviac odložili.
Shackleton radu ignoroval. Domov sa vrátiť nemohol.
Bola tam vojna, prišiel by o posádku aj o peniaze.
Po ďalšom neúspechu by stratil už vtedy pošramotenú reputáciu.
Myslím si, že tam mužov dotiahol na výpravu odsúdenú na neúspech,
návrat domov by však nezniesol.
14 500 KM
Z Južnej Georgie vyplával 5. decembra.
Dva až tri dni po odchode ich obklopil ľad.
Podmienky boli v tom roku naozaj zlé.
Vydali sa k pobrežiu Weddellovho mora.
Ľadové podmienky boli čoraz horšie.
Priblížili sa na 160 km,
deň plavby k ich cieľu, Vahselovmu zálivu.
18-teho však zostali v zovretí ľadu.
Výprava bola neúspešná.
Chcel prejsť krížom cez Antarktídu,
na Antarktídu však ani nevkročil.
Vidno to na horizonte. Vidíš?
Vtedy tam bolo veľa morského ľadu.
Teraz je mínus 8 stupňov Celzia
a na otvorených miestach vidíte, že to zamŕza.
Ľad tvrdne, starne, deformuje sa, premiešava a kopí sa.
V tomto štádiu máme problémy.
Pre mňa je to hop alebo trop.
Mensun Bound je legenda,
jeden z najlepších morských archeológov.
V tomto bode však nechcel, aby sa jeho kariéra skončila neúspechom.
Raz sme sa o to už pokúsili.
Loď Endurance sme na Antarktídu prišli hľadať v roku 2019.
Vieme, že je v jej dosahu.
Mal som pocit, že celý môj život smeroval do tohto bodu.
Bol to neuveriteľný pocit, vzrušenie, radosť.
A potom sa, samozrejme, všetko pokazilo.
Na môj údiv sme tam dorazili,
hoci tam boli veľmi zlé podmienky.
Spustili sme ponorku. Fungovala.
Po tridsiatich hodinách však zrazu prestala vysielať.
Stratili sme spojenie a netušili sme, čo sa s ňou stalo.
3 dni sme ju márne hľadali.
Úplne sme zlyhali.
Stratená ponorka stála milióny dolárov.
Všetko plánovanie a roky práce vyšli navnivoč.
Boli to doslova najhoršie chvíle celého môjho života.
Vôbec som nečakal, že
dostanem druhú šancu ísť hľadať Endurance. To je isté.
2. PONOR EŠTE 11 DNÍ
Z toho neúspechu sme sa poučili.
Na prehľadanie morského dna sme potrebovali iný podmorský dron.
Nico sa rozhodol, že na túto novú ponorku pripevní
optický kábel.
Nico je podľa mňa jeden z najlepších podmorských inžinierov na svete.
Keď bude vozidlo mapovať morské dno,
Endurance sa nám v reálnom čase zobrazí na obrazovke navigácie.
- Robbie, všetko v poriadku. - Sme v ťažnom režime, ideš Chad.
Tradičné podmorské metódy vo Weddellovom mori nefungujú,
lebo tu kraľuje ľad.
S. A. Agulhas II
Obrovskou výzvou je ponoriť sa pod ľad
a hľadať na morskom dne v hĺbke 3 000 metrov.
To ešte nikdy nikto neurobil.
Z hľadiska podmorskej technológie to bola úplná novinka.
Musíme prejsť ešte 28 kilometrov.
Mali by sme sa tam dostať večer medzi piatou a šiestou.
A ako to vyzerá s ľadom, Lasse?
Otvárajú sa oblasti s otvorenou hladinou,
na mieste to však bude viac nahustené.
Čokoľvek urobíme s chodom ponorky, veľmi dôležité bude unášanie prúdom.
Loď treba zakotviť na pravej strane prehľadávanej oblasti,
aby ju unášalo na miesto stroskotania, nie opačne.
Vo Weddellovom mori je oceánsky systém zvaný Weddelovo prúdenie.
Ľad sa hýbe vo veľkom kruhu v smere hodinových ručičiek.
Tu ho unáša v priemere 20 kilometrov každý deň.
S ľadom bude unášať dokonca aj loď.
Ľad silno a pevne zovrel loď Endurance.
Tiahol sa každým smerom, kam len oko dovidelo z vrcholu sťažňa.
Týždne ubiehali a pomaly, ale isto nás unášalo na sever.
Na mape naša trasa vyzerala ako chôdza opitého muža.
Motali sme sa zo strany na stranu.
Obávam sa najmä unášania.
Kam loď zanesú túlavé vetry a prúdy
počas dlhých zimných mesiacov?
A bude možné vymaniť sa z ľadu dosť skoro,
aby sme sa v ďalšom roku mohli pokúsiť o pozemnú výpravu?
Shackletonovi risk ponáhľať sa na juh
a skúsiť poraziť zimu nevyšiel.
Musel prežiť krutú zimu
na najnehostinnejšom mieste na planéte Zem.
Február 1915 208. DEŇ
24. februára sme prestali dodržiavať rutinu lode.
Z lode Endurance sa stala zimná stanica.
Na kryhách okolo lode sme postavili búdy z ľadu.
Každého psa sme uviazali k jednej z nich.
Chopili sme sa ich výcviku.
Verejné školy v Anglicku
výprave pomohli kúpiť psie záprahy.
A psov sme pomenovali po školách, ktoré pomohli.
Shackleton vyžadoval predovšetkým optimizmus a myslím, že mal pravdu.
Bez pocitu, že prežijete, bez pocitu, že máte cieľ,
by ste sa vzdali a poddali by ste sa.
Život si zorganizovali tak, aby si udržali morálku
a zostali nažive.
Hurley je zázrak.
S veselými austrálskymi nadávkami
sa prechádza po najnebezpečnejších a najšmykľavejších možných miestach.
Cvaká snímky a otáča kľukou kamery.
Zo vzdialenosti 2 metrov natáča zábery zo života.
Shackleton bol generácie popredu. Vedel to, čo dnešní mladí.
Ak nemáte video, nestalo sa to.
Vzal si najnovšiu špičkovú technológiu, pohyblivé obrázky.
Vzal so sebou dokumentaristu.
Práve som v austrálskej divočine
natáčal film o živote domorodcov.
Sir Ernest Shackleton ma telegramom pozval do svojej výpravy.
Nemal som poňatia, čo to môže obnášať,
ani som sa do expedície neprihlásil.
Sir Ernest však bol už dávno mojím hrdinom.
Chcel som ho pri všetkom sledovať a ísť s ním kamkoľvek.
ČASOPIS TATLER
Shackleton sa zúfalo snažil príbeh zverejniť.
Išlo mu hlavne o publicitu.
Nikdy nemal istotu financovania.
Vždy rýchlo točil peniaze.
V skutočnosti bol však zúfalo bezhlavý a s peniazmi nevedel zaobchádzať.
Bola to trochu pyramídová hra.
Tu dostal 20 libier a hneď ich musel zaplatiť
tomu, komu ich dlhoval inde.
Najlepšie ho opísal všímavý pozorovateľ,
člen posádky na druhej ceste do Antarktídy.
Tvrdil, že bol znamenitý a presvedčivý lotor.
Nikdy nemal postavenie, aké chcel v britskej spoločnosti mať.
Jeho predkovia neboli aristokrati, neštudoval na univerzite.
Vyrastal v Írsku. Jeho otec bol spočiatku farmár.
Potom sa rozhodol rekvalifikovať a stať sa lekárom.
Presťahovali sa do Londýna.
Shackleton hovoril inak.
V škole v Londýne ho veľmi šikanovali.
Hodlal dokázať, akú má hodnotu.
Pokúsil sa stať politikom, nikto ho nevolil.
Pokúsil sa stať podnikateľom, neuspel.
Bol rozpoltený.
Na verejnosti vedel citovať. Mal fotografickú pamäť
a z brucha vedel citovať dlhé básne: Shakespeara, Tennysona, Browninga.
Na verejných stretnutiach dokázal ľudí rozplakať aj rozosmiať.
V súkromí bol neistý. Mal obrovské zdravotné problémy.
Bol uzlíček nervov. Žene raz napísal:
„Je toho na mňa priveľa.“
Drahá, občas si takmer želám, aby som nikdy nebol šiel na juh,
ale zostal doma a viedol pokojný život.
Doma som zrejme zlyhal, nie som ideálny manžel.
Som dobrý len ako objaviteľ, nič iné.
Emily však po celý čas stála pri ňom.
Povedala: „Divokého orla nemôžete držať v stodole.“
V istom zmysle bol určite veľmi sklamaný.
Ani jeden z plánov mu nevyšiel podľa predstáv.
Musel však ďalej chodiť na Antarktídu,
lebo len tak mohol zostať dôležitý a slávny.
Ako zmluva s diablom.
Musel sa vracať na najhoršie miesto na Zemi,
aby si udržal postavenie doma.
Joe, na dne to musíme vyrovnať.
Dobre, Roger.
- Dobre, chlapci. Môžeme začať misiu? - Áno.
Teraz sa to podarí. Dnes to príde.
Použi lano. Zatiaľ to nemalo veľký vplyv.
Hýbeme sa!
- Fajn, zbieraš údaje? - Áno.
Dobre. Morské dno?
Je veľmi rovné, čo nám veľmi vyhovuje.
Cez priehlbinu. Takto.
Máme dokonalé podmienky na hľadanie.
Presne tak.
Máme jediné sonarové údaje tohto miesta na svete.
- Sme prví. - Áno.
- Áno! - Áno!
Tvoj hlúpy plán začína vychádzať.
Keď už máme ponorku na dne, rýchlo si prejdime, čo uvidíme.
Primárny senzor je sonar s bočným snímaním.
Tu je nízkofrekvenčný záznam sonaru s bočným snímaním vraku
s približne rovnakou veľkosťou, ako má loď Endurance.
Nevyzerá to bohvieako,
ale takto bude Endurance vyzerať na obrazovke.
Bude 2 metre pod hladinou, 40 metrov za loďou.
Na môj pokyn pomaly potiahneš.
Na cestu do Antarktídy potrebujete výnimočný tím.
S ľuďmi v mojom tíme pracujem takmer 25 rokov.
Všetci sa poznáme a sme si veľmi blízki.
Máme na konte pôsobivé projekty
a niekoľko svetových rekordov.
Endurance22 je moja prvá výprava na Antarktídu.
Na more som sa vrátil prvýkrát od smrti mojej ženy.
Sévereine zomrela v roku 2017 na rakovinu.
Bolo to jedno z najťažších období môjho života.
Návrat na more mi nesmierne pomohol.
Sme tu ako rodina.
Vravievam, že som ako veľký brat, ale oni s tým nesúhlasia.
Takže áno, som otcom tohto tímu.
Ak vrak nájdeme, bude to úspech tímu.
Ak zlyháme, bude to môj neúspech.
Lebo velím ja.
Je asi polovica februára,
teplota klesla na 20 stupňov pod nulou.
Prijali sme preventívne opatrenia, aby sme loď pripravili na zimu.
Posádka lode sa však odmietla vzdať svojej zvyčajnej veselosti.
Veľký kus našej veselosti je určite výsledkom poriadku a rutiny,
ktoré zaviedol Sir E.
Museli sme vykonávať osobitné povinnosti.
Ja osobne som mal plné ruky práce
s vedením 4-hodinových záznamov teploty,
zaznamenávaním atmosférického tlaku, sily a smeru vetra.
Keď teplota klesla, v kabínach na palube začalo byť príliš chladno.
Z dolných palúb sme odpratali náklad
a tam sme si postavili kajuty,
kde sme žili v zimných mesiacoch.
Nazvali sme ich hotel Ritz a jedáleň nad nimi bola Stajňa.
Ritz slúžil ako priestor, kde posádka mohla oddychovať, čítať,
hrať karty a krátiť si čas.
Mali sme nesmierne veľký apetít a najviac nám chutilo jedlo,
ktoré by civilizované jazýčky nelákalo.
Najväčšou delikatesou bol napríklad tulení tuk.
Ja som ho často jedával surový.
V sobotu večer si máme vo zvyku pripíjať na lásky a manželky,
na ktoré všetci s nadšením zodvihnú pohár.
O polnoci sme si dali kakao
a popriali Sirovi veľa šťastných návratov
k jeho 41. narodeninám.
1. mája sme sa rozlúčili so slnkom a vkročili do obdobia prítmia,
po ktorom uprostred zimy nastúpi tma.
Zmiznutie slnka je v polárnych regiónoch depresívna udalosť.
Dlhé mesiace tmy dávajú zabrať mysli aj telu.
Uprostred zimy sa istá forma zimného šialenstva prejavila tým,
že všetci zdvihli ruky za to, aby sme sa vystrihali nakrátko.
Veľmi nás to pobavilo.
Vyzerali sme ako trestanci.
Prvý dôstojník Greenstreet vtedy zaklopal na dvere kajuty.
„Sir, keď budete pripravený, hra sa môže začať,“ povedal Shackletonovi.
Shackleton odvetil: „O 5 minút sa môžete vrátiť a zopakovať to.“
Greenstreetovi by ani nenapadlo, že len pred chvíľou
mi veľký objaviteľ oznámil tú tragickú správu.
Povedal: „Loď tu neprežije, Skipper.
Je to len otázka času.
Čo ľad zovrie, to už nepustí.“
Prišli by sme o domov na pochmúrnej kope ľadu, z ktorej sa málokto vrátil.
Pre mužov bol Shackleton veselý a šťastný veliteľ.
Viedol ich vo veľkom a úspešnom dobrodružstve.
O niekoľko minút sme sa v hoteli Ritz od srdca smiali
na burleske, ktorú si chlapi veľmi chceli zahrať.
Pre nich aj pre mňa sa loď stala stredobodom vesmíru.
Ako by im bolo bez lode?
Predstavte si, že ste tu v drevenej loďke.
Bez GPS, bez ničoho.
A potom veliteľ povie: „Chlapci, uviazli sme.
Zostaneme tu celú zimu.“
Pomysleli by ste si: „Paráda, žena ma zabije.“
VLHKOSŤ 75 TLAK 981,0
Všetko je úplne dokonalé.
Ponorka pripravená, všetko pripravené. Lano je pripravené.
Lenže loď uviazla na ľade.
Je to frustrujúce.
Nevieme sa dostať na miesto ďalšieho ponoru.
A strácame čas.
Buďte trpezliví.
- Trpezlivosť. Áno. - Áno, vravieva sa to.
To je vrtuľníkové palivo, je tam 20 000 litrov vrtuľníkového paliva.
Používajú špeciálnu techniku.
Prenesú kontajner na druhú stranu provy,
dajú ho na loď a potom uvoľnia.
Teraz berú kontajner naspäť.
A potom sa pohnú vpred.
Viac než dva dni pôjde prúd stabilne týmto smerom,
potom však nastane zmena.
Každých šesť hodín dostávame novú predpoveď.
Len aby ste vedeli, aká je miera neistoty.
Okolie Antarktídy je skutočne mimoriadne miesto.
Sme ďaleko od všetkého.
Je to, akoby ste vykročili z reálneho sveta.
Už ani neviem. Toto je asi moja 25. expedícia na Antarktídu.
Chodenie na Antarktídu je návykové. Môžete sa spýtať mojej ženy.
Keď ste ju už raz videli,
vždy vás to ťahá späť.
EŠTE 9 DNÍ
Späť na Antarktídu to ťahalo aj Shackletona.
Ťažko nájdete niekoho
skúsenejšieho, ako je John Shears.
Bol vedúcim logistiky
britskej výskumnej spoločnosti pôsobiacej na Antarktíde.
Britská kráľovná mu udelila polárnu medailu,
takú istú ako dostal aj Shackleton.
S expedíciami som začal, keď som mal 17, 18 rokov
a pokračoval som na univerzite.
Pochádzam z farmárskej rodiny v anglickom Devone.
Mal som veľmi rád svoju starkú.
Nikdy nemala možnosť cestovať.
Ako malé dievča išla do mesta Exeter,
do múzea, kde mali expozíciu o Antarktíde.
Vždy si na to spomenula.
Vtedy som po prvý raz počul o Ernestovi Shackletonovi.
Starká vždy chcela, aby sme ja a moji bratia
nabrali skúsenosti vo svete.
A teraz som tu. Bol som v Arktíde,
a na Antarktíde v priebehu dvoch generácií.
August 1915 366. deň
1. august 1915.
O desiatej sa blízko nás začala hýbať ľadová kryha,
pod loď zatlačila kusiská ľadu
a prevrátila nás na pravobok.
Boli sme ako trpaslíci. Milióny ton ľadu sa hýbali
a neúprosne sa mliaždili a trieštili všade navôkol.
V hlave som sa neustále spytoval: „Ako dlho to môže trvať?“
Každý kus dreva bol stlačený na prasknutie.
Paluby sa otvárali. Dvere sa nedali otvoriť ani zatvoriť.
Podlahy sa skrútili a plechy na zemi v strojovni
sa vyduli a vyskočili z miesta.
Všetko bolo stlačené až nadoraz.
Keď sa to stalo, počúvali gramofón.
Cítili, ako narastá tlak.
Bolo to ako zemetrasenie. Loď sa rozochvela, ľad sa natlačil dnu.
Tlak cítili celý deň. O štvrtej poobede nabral hrozivú silu.
Rozdrvil kormidlo, kormidlový väzník a kormovec.
Voda sa rýchlo valila na kormu.
Pridal som paru a o 8. večer som zapol drenážne čerpadlá, ktoré som napojil.
3 dni a noci sme nespali, len odčerpávali.
Nemohli sme ju však vysušiť.
Vtedy sa stalo čosi zvláštne.
Už mesiace sme nevideli tučniaky obrovské.
Vtedy sa ich zrazu zjavilo 8.
Pomaly kráčali k lodi.
Tieto vtáky sme vždy považovali za nemé, no pri tejto príležitosti
spustili žalostný nárek, ktorý znel ako pohrebná pieseň pre loď.
Toto volanie smrti malo hrozivý a zarážajúci účinok.
26. októbra nastal koniec.
Nezostala nám žiadna nádej, že dosiahneme náš cieľ.
Shackleton to riešil so stoickým pokojom.
Vydával rozkazy, akoby sme sa len vydávali na výpravu so záprahom.
Nielenže bola situácia pre Shackletona čoraz nebezpečnejšia,
teraz bojovali o holý život,
ale značilo to aj úplný neúspech výpravy.
Horšie na tom ani nemohol byť.
Nič horšie sa už ani nemohlo stať. Iba ak fyzicky.
Shackleton spadol na úplné dno.
Vedel, že jeho snom je koniec.
Pred rozhnevaným svetom snehu a vetra nás už nič nechránilo.
Prvá noc bola ťažká. Ustlali si na ľade.
Zobrali si veľa kožušinových spacákov, nebolo ich však dosť.
Kryha v tú noc trikrát nebezpečne popraskala.
Trikrát sme sa museli presunúť.
Ja osobne som nemohol spať.
Chodil som hore-dolu po tme.
Teraz sme mali za úlohu zaistiť bezpečnosť skupiny.
Zmenil názor. Už nechcel prejsť cez Antarktídu.
Za tých dvanásť hodín úplne zmenil postoj.
Od tej chvíle sa sústredil len na to, aby ich dostal domov.
Shackleton a Wild za úsvitu
ako dobrí samaritáni každému navarili horúci čaj.
Priniesli ho obyvateľom jednotlivých stanov.
Shackleton predniesol svoju typickú reč,
takú, akú vedel predniesť len on.
Mužom povedal, nech ich nedesí, že prišli o loď.
Bedlivým úsilím, svedomitou prácou a lojálnou spoluprácou
sa dokážu dostať na pevninu.
Táto reč mala okamžitý účinok. Zdvihla nám náladu.
Rozhodlo sa, že sa pokúsime cez kryhu prejsť
na ostrovček zvaný Pauletov ostrov.
Museli by sme si zobrať člny,
lebo poslednú časť cesty by sme prešli po vode.
Všetci sa začali pripravovať na cestu na saniach.
Dostali sme poslednú šancu prezliecť sa.
Oblečenie pozostávalo z otepľovačiek, teplých spodkov,
obyčajných nohavíc a hrubého svetra.
Shackleton sa rozhodol skresať nadbytočnú hmotnosť na minimum.
Zase raz nám šiel príkladom, keď zahodil zlaté hodinky,
zlaté puzdro na cigarety a niekoľko zlatých mincí.
Z Biblie, ktorú lodi dala kráľovná Alexandra, som vytrhol stranu
s jej venovaním.
Dostali sme rozkaz, že každý si smie zobrať najviac kilo vecí.
A to znamenalo, že sme si na cestu mohli zobrať len nutnosti.
Krátko po tom, čo sme opustili loď, si ma Shackleton zavolal.
„Čo je to, pane?“ opýtal som sa. „Vaše bendžo,“ odvetil Shackleton.
Toto bendžo Shackleton zachránil tesne predtým, ako sa loď potopila.
Nazval ho Životne dôležitý liek pre dušu.
Na ďalší deň sme sa vydali na západ.
Psy ťahali zásoby na siedmich menších saniach.
Ujal som sa velenia 16 mužov. Na väčších saniach sme ťahali 3 člny.
Každý čln s výstrojom vážil tonu.
Cesta bola hrozivá a práca otrasná.
Na to, koľko sme vydali energie, sme napredovali príliš pomaly.
Nedostali sa veľmi ďaleko. O dva dni to vzdali a založili tábor.
Náš nový tábor, ktorý sme nazvali Oceánsky tábor,
sa nachádzal približne 2,5 km od vodného hrobu lode Endurance.
Úbohá tmavá komora bola rozpučená.
A zistili sme, že je asi 2 metre pod kašovitým ľadom.
Čo urobíte, keď máte zakopaný poklad hodný 20 000 libier
2 metre pod ľadom?
V sekunde som sa vyzliekol, vliezol tam a vyťahoval debny.
Prvú som rýchlo dostal von.
Vydýchal som sa, zase vliezol pod ľad a vytiahol druhú debnu.
Loď sa pod tlakom ľadu prudko dala do pohybu.
Nedalo sa robiť nič iné, len vyjsť na kryhu,
odušu a čo najrýchlejšie.
Shackleton sa naposledy vrátil na loď, odkiaľ vzal signálnu pištoľ.
S Hurleym a Wildom sme šli na loď,
rozlúčili sme sa a na rozlúčku sme vystrelili svetlicu.
Shackleton ako prvý zbadal, že loď sa začína šmýkať.
Videl, ako šklblo lodným komínom.
Uháňali sme na vztýčenú vyhliadkovú vežu.
Odtiaľ sme sledovali skon lode,
ktorá nás tak dobre odniesla až tak ďaleko
a ktorá bojovala tak odvážne ako žiadna iná.
Shackletom mužom potichu povedal: „Je preč, chlapci.“
Odvtedy im vtĺkal do hlavy,
že od každého očakáva optimizmus.
Ako mohli v tej chvíli
nemyslieť na to, aké sú ich ozajstné šance na prežitie?
A treba povedať, že ich šance na prežitie boli mizivé.
6. PONOR EŠTE 9 DNÍ
Dobre, poďme nájsť Endurance!
Musíme ju nájsť teraz. Nechcem, aby ju našla druhá zmena.
Zavolali sme všetky údaje?
- Áno, sme pripravení. - Poďme na to!
V našom povolaní sme poverčiví.
Ak neveríte, že sa niečo stane, nestane sa to.
Napriek všetkému sa snažíme mať vieru a myslieť takto:
„Ešte sa nám pošťastí, musí sa nám to podariť.“
Tam sa potopila.
- Áno! - To je vrak lode!
Áno, chlapci!
Otvorte bar!
- Áno? - Dobré ráno, Mensun.
- Niečo nové? - Dobré správy.
John!
Dobre.
Ak sú to kamene, budeme zdrvení.
Žartujem. Určite nie sú. Nemožné.
Je to tu. Tá veľká chvíľa. Našli sme vrak lode Endurance.
- Sme si tým istí? - Bože! Áno!
Uverím, keď uvidím.
Presne o to ide.
Ponorka má slabé batérie.
Nemohli sme dodržať bežný protokol.
A natočiť vrak.
Údaje musíme zabezpečiť pri druhom ponore.
- Ahoj! - Dobrý deň!
- Dobre, ukážte mi to niekto! - Áno!
- Božemôj! - Presne tam.
- Pozrite sa na to! - A bola len 400 metrov severne.
Od Worsleyho súradníc?
- Áno. - Nemôžem tomu uveriť.
- Naozaj nemôžem. Som v šoku. - Ani my nie.
Všetkým vám ďakujem.
Toto je najlepšia chvíľa v živote. Som taký hrdý.
A rád sa o to s vami podelím.
Áno.
Hurá!
Mením sa z optimistu na pesimistu a naopak
- už poslednýchf - Áno, aj ja.
Ale sme presne nad miestom, ktoré určil Frank Worsley.
Ani raz sa mi nestalo, že by vrak bol tam, kde mal byť.
Tu to je.
- Čo si myslíš, Nico? - Poviem ti, že neviem.
Máme fakty, ale nemáme dôkaz.
Nemám rád šedé zóny. Mám rád veci čierno-biele.
65 stupňov, 16 a pol minúty južne.
52 stupňov, 4 minúty západne. Nič nové.
Trpezlivosť.
Dúfali sme, že sa pohneme severne na koniec kryhy,
a keď dorazíme k dosť nesúdržnému ľadu,
nasadneme do člnov a odveslujeme na najbližšiu pevninu.
Február 1916 552. DEŇ
3. február. Kakao nám došlo už dávnejšie
a čaj už skoro nemáme.
Čoskoro budeme piť už iba mlieko.
Teraz jeme už len mäso.
Skôr než sme si navarili, ulovili sme tučniaky a tulene.
Museli sme si vyrobiť sporák.
Vyrobili sme ho z komína a použili sme plechovky na keksy a vedro od farby.
Varenie mi trvalo osem hodín.
Počas tých ôsmich hodín sa pod sporákom topil ľad a prevracal sa.
Prevracanie mi nevadilo. O nič som neprišiel.
Všetko som zozbieral a vložil späť do hrnca.
Buď to zjedia alebo zostanú hladní.
Lezie nám na nervy, aký je tu život monotónny.
Nemáme čo robiť, nemáme kam ísť.
Také chvíle vás zlomia.
Keď nemôžete vôbec nič robiť a nedá sa s tým nič urobiť.
Vtedy sa začali hádať.
Utorok 28. marca.
Dnes ráno vzniklo veľa nepríjemností.
Greenstreetovi sa rozlial drahocenný prídel mlieka a zrútil sa.
Všetci potichu prišli k nemu
a odliali mu trošku mlieka do hrnčeka.
Dokazuje to, že boli naozaj v koncoch,
ale dokazuje to aj, že sa starali jeden o druhého.
5. PONOR EŠTE 7 DNÍ
Výborne!
Všetko pripravené, lano je preč z paluby.
Môžete sa ponoriť.
Rozumiem. Ponoríme sa do hĺbky 100 metrov.
Po tejto akcii už možno nebudeme len vyhlasovať, že nájdeme vrak,
ale uvidíme Endurance.
Ideme na rýchlu inšpekciu? Čo máme v pláne?
- Áno, prosím. - Dobre, začnem otáčať.
Idem hore.
Áno.
- Myslíte, že sme zamerali cieľ? - To je ono.
Podľa mňa to vyzerá len ako dno.
To nehovor.
Vytŕča tam lyžica.
- Nemyslíš? - Pozrite na ten tvar.
Asi je to kameň.
Niečo na tom rastie. Vyzerá to ako drevo.
Myslím, že je to trám.
- Môže to byť kus debnenia. - Dobre.
Je pravdou, že videá nie sú veľmi zreteľné,
ale na dohľad nie je žiadny vrak ani loď.
Myslím, že nemá zmysel zostávať tu.
- Pokračujte v hľadaní. - Znova začnite hľadať.
Nepochybne tu máme veľké pole trosiek,
pochádzajú od človeka, z vraku.
Takže je to časť lode. Nie loď.
Áno.
Išla mi z toho puknúť hlava aj srdce.
Počul som, ako sa Shackleton rehoce
niekde za nami, lebo sme zo seba urobili bláznov.
A hodiny, ktoré zastali, sa zrazu znova rozbehli.
„Tik.“
A zase sme pretekali s časom.
Ťahaj!
9. PONOR EŠTE 6 DNÍ
Tieto bočné skeny vás môžu naozaj oklamať.
V minulosti sme spravili obrovské chyby.
Našli sme ponorku, ale nerozoznali sme ju.
Mysleli sme si, že sa mýlime. Bola to drahá chyba.
Veci v živote niekedy nehrajú v tvoj prospech.
Všetci sme to zažili.
Treba sa z toho otriasť. V roku 2019 to bola nočná mora.
Zlý sen.
Na tvojom blogu
si napísal, že sme sa vrátili so stiahnutým chvostom.
Nepoužil by so tie slová, ale…
- Bolo to tak. - Teraz sme tu.
A občas musíš zlyhať, aby si uspel.
Marec 1916 580. DEŇ
Mali sme jedlo len na štyri týždne.
Pred krutou zimou nás nechránilo nič okrem plátenných stanov.
Zapadáme prachom a mrháme životom, zatiaľ čo svet je vo vojne
a nevieme nič o tom, ako prebieha.
Nemali sme dosť jedla a potrebovali sme
všetko, ktoré sme mohli zohnať. Musel som prikázať zastreliť psov.
Dnes som zastrelil Siriusa.
Bolo mi veľmi proti srsti ukončiť život mladého zvieraťa,
ktoré sa so mnou chcelo po celý čas veselo zbližovať.
Ruka sa mi triasla tak veľmi, že som musel použiť dve nábojnice.
Chúďa zviera.
Šteniatka, ktoré sa narodili na palube, sme zastrelili.
Aj slečnu Chippy, tesárovu mačku.
Jesť tuhé psy nebola žiadna zábava,
ale šteniatka boli mäkké.
Náhodný pozorovateľ by veliteľa považoval za chladnokrvného.
Najmä keby si všimol, ako mu tečú sliny, keď by očakával slzy.
Keď sme hladní, padáme na úroveň iných druhov.
Apríl 1916 618. DEŇ
9. apríla sa ich ľadová kryha rozpadla na kúsky.
Na týchto kúsočkoch ľadu žiť nemohli. Nastúpili do člnov.
Nastúpiť do otvorených člnov bola jedna z najhorších možných vecí.
Shackleton sa ujal velenia jednej, Hudson najmenšej
a ja som mal na starosti tretiu.
Od samého začiatku sme mali problémy.
Prechádzali sme okolo dlhej, veľmi širokej kryhy.
Shackleton bol v 1. člne, keď sme ho začuli kričať a ukazovať na ľavobok.
Neveril som vlastným očiam.
Ľad sa rútil na nás ako prívalová vlna.
Kričali sme na loď za nami a veslovali ako o život.
A obaja sme sa dostali z dosahu.
Autor GEORGE MARSTON
Cesta bola potom omnoho náročnejšia.
Dostali strašnú hnačku z kontaminovanej vody,
šaty na nich zamŕzali.
Nohy mali ponorené v ľadovej vode.
Veľké nádeje sme vkladali do poludňajšieho pozorovania polohy.
Worsley zacielil na slnko.
Bolo to bolestné sklamanie.
Namiesto toho, aby pokročili, boli na smrť vydesení.
Boli 50 kilometrov východne od miesta, odkiaľ sa vyplavili.
Vzhľadom na to, kam ich unášal vietor,
sa najlepšou cieľovou stanicou stane Sloní ostrov.
SLONÍ OSTROV 9. APRÍL
More a vietor sa zdvihli, museli sme zastaviť na osamotenej kryhe
a modliť sa k Bohu, aby zostala celá po celú noc.
48 hodín sme nespali, boli sme mokrí, bolo nám zima, cítili sme sa mizerne.
Keď sme sa ráno zobudili, celé more bolo v pohybe.
Obklopil nás ľad a vrážali do nás obrovské kryhy.
Zdalo sa, že niet šance na záchranu.
Aby to nebolo také ľahké, uprostred sa objavila trhlina.
Myslel som si, že je to náš koniec.
Boli sme v bode, keď sme si podávali ruky so slovami:
„Majte sa, chlapci. To je koniec. Hra sa skončila.“
Vtedy sa stal zázrak.
Prúd začal nejakým zázrakom odplavovať ľad od kryhy
a otvoril sa pred nami veľký fľak vody.
Mali sme šancu jedna k miliónu,
že sa niečo stane v pravý čas.
Shackletona teraz veľmi znepokojoval stav mnohých mužov.
Všetci sme mali spuchnuté pery. Sotva sme sa mohli dotknúť jedla.
Boli sme príšerne smädní.
Na chvíľu sa nám uľavilo,
keď sme žuli surové tulenie mäso a prehltli krv.
Smäd sa však ešte zdvojnásobil, lebo mäso bolo slané.
Poobede zbadali Sloní ostrov.
Nemohli riskovať, že sa k nemu priblížia v noci.
Rozhodli sa teda priviazať člny k sebe a prečkať na mori.
V noci mi prišlo zle, bolo mi mizerne, bol som premočený, premrznutý a chorý.
McLeod po celú noc vrčal.
Muži preklínali jeden druhého, more, loď a všetko, čo sa dalo preklínať.
Vtedy Perce Blackborow po prvýkrát utrpel veľmi škaredé omrzliny.
Nesmierne trpeli.
Frank Wild povedal, že polovica výpravy bola šialená,
bezradná a zúfalá.
Rozšírili sme hľadanie na sever a zatiaľ sme nič nenašli.
Tu je časť lode Endurance.
NICO VINCENT Manažér ponorky
Môžeme povedať len to jediné.
Teraz musíme pokryť čo najväčšiu oblasť čo najrýchlejšie
a pokúsiť sa pokryť celú oblasť pátrania.
OBLASŤ PÁTRANIA
10. PONOR EŠTE 6 DNÍ
11. PONOR EŠTE 5 DNÍ
12. PONOR EŠTE 4 DNI
14. PONOR EŠTE 3 DNI
16. PONOR 2 DNI
17. PONOR EŠTE 1 DEŇ
Ako ju nájdeme?
- Neviem. - Ako?
Falklandský fond pre námorné dedičstvo
nám dá viac času.
Súhlasili. Loď si môžeme prenajať na ďalších 10 dní.
Všetko závisí od toho, či je podľa teba ako kapitána
pre nás bezpečné ostať na mieste.
Nemám nič proti. Ľad diktuje, čo sa má stať.
Rozmýšľame, že to s tebou budeme konzultovať každú hodinu.
Musím sa len uistiť,
že tu nezostaneme a nestane sa z nás ďalší Shackleton.
EŠTE 10 DNÍ
18. PONOR
Pobrežie Slonieho ostrova bolo ako bariéra zo strmých skál a ľadovca.
Bol nevýslovne divoký a surový.
Muži, ktorí sa na ňom vylodili, boli na nerozoznanie
od tých, ktorí sa nalodili pred týždňom.
Boli vyčerpaní, strhaní, kožu mali popraskanú od mrazu.
Za týždeň sme zostarli o 20 rokov.
Mnohí sa nachvíľu zbláznili, bezcieľne sa prechádzali,
iní sa chveli, akoby mali triašku.
Hurónsky sa rozosmiali, zbierali kamienky,
nechali si hrste kamienkov padať pomedzi prsty
ako lakomci, ktorí sa tešia z nakopeného zlata.
Predstavte si našu radosť, keď sme vkročili na suchú zem
po 170 dňoch života na plávajúcej kryhe.
Ako prvé sme sa napili.
Nikdy v živote
nezabudnem na pocit, keď mi dolu hrdlom stekal teplý nápoj.
Prial som si mať krk ako žirafa, aby ten skvelý pocit trval dlhšie.
„Vďakabohu, že som nikoho nezabil.“
To prvé mi Shackleton povedal medzi 4 očami na Sloňom ostrove.
Vždy trval na tom, že jedinú zodpovednosť
za to, čo sa nám prihodilo, nesie on.
Mal takmer patriarchálny prístup.
To môže vysvetľovať, prečo mu muži boli tak bezvýhradne oddaní.
Našou prvou úlohou bolo postaviť dom.
Nakopili sme kamene, prevrátili sme na ne dve lode naopak,
do prasklín sme natlačili ľad a sneh.
Bola to príšerná chatrč a spočiatku tam nebolo svetlo.
Potom sme vyrobili malú lampu z vyškvareného tulenieho tuku
s kusom obväzu namiesto knôtu.
Z lampy vychádzal dymiaci plameň, pre ktorý sa tma zdala ešte tmavšia.
Shackleton si skoro uvedomil, že tam nemôžu zostať.
Na toto miesto veľrybári nechodili.
Tam ich nikto nezachráni.
Ostať tam znamenalo pomaly umrieť od hladu alebo od zimy.
Bola to zúfalá situácia.
Náš veliteľ sa však znova zhostil svojej úlohy.
Rozhodol, že môžu vyviaznuť len tak, že so sebou vezme
päť silných námorníkov,
využijú prevažný smer vetra a prejdú vyše 1 200 kilometrov
cez najdesivejšiu časť oceánu na planéte až do Južnej Georgie,
kde nájdu pomoc, vrátia sa späť
a zachránia každého, koho tam nechali.
„Obávam sa, že je to naša posledná nádej.“
„Chcem, aby si to každý, kto pôjde so mnou, poriadne zvážil.“
Keď dohovoril, prihlásil sa každý.
Vybrali sme piatich z nás.
Aby si trochu zlepšil vyhliadky, urobil menšie zmeny
na najväčšom a najplavbyschopnejšom člne Jaimes Caird.
Na bok pribil ďalšie dosky.
Časť otvorenej lode zakryli plachtou.
Spodok lode zaplnili balastom
a sťažeň z iného člnu spustili dole kýlom,
aby sa tak veľmi neprehýbal.
23. apríl.
Čln Caird sa blíži k dokončeniu. Ak Boh dá, zajtra odpláva.
Je hrozné stáť pred členmi posádky.
Mužmi, ktorí s vami boli v dobrom aj v zlom,
a vedieť, že ich pravdepodobne vidíte naposledy.
Vedieť, že ak sa nevrátite, umrú od hladu.
Na 3 nadšené výkriky z brehu záchranný čln o 12:30 zdvihol plachty.
Tvárili sme sa, že máme dobrú náladu, kričali sme a mávali našim kamarátom.
V srdci sme sa však prekvapivo cítili opustene.
Zima.
Zastavuje ho ľad.
Zamrzol.
Je treskúca zima a chlapi pracujú tam vonku
a nesťažujú sa.
Začínajú však byť unavení a to sa na vás podpíše.
21. PONOR
No tak!
Stačil by aj úlomok trosiek so šípkou.
23. PONOR
Nič sme nenašli.
A teploty v zásade
v najbližších dňoch drasticky klesnú.
Pátranie budeme musieť odvolať.
25. PONOR EŠTE 6 DNÍ
Začína to byť deprimujúce, nie?
- Áno.
Dostali sme sa do slepej uličky.
- Áno. - Slepá ulička.
Tam nebol.
Človek si robí obrovské nádeje a potom
akoby mu niekto vrazil a zrazil ho na zem.
Dochádza nám čas.
Áno.
Shackleton vyplával 24. apríla a odišiel práve včas.
Sloní ostrov na ďalší deň obklopil ľad.
Uviazli by tam na ďalšiu zimu.
Oceán južne od Hornského mysu uprostred mája
patrí k najdivokejším vodným oblastiam zmietaným búrkou na svete.
Náš čln bol taký malý a moria také veľké,
že plachta sa zbytočne trepotala medzi vrcholmi dvoch vĺn.
Nad nami sa lámalo more, na všetko lialo prúdy vody.
Cítili sme sa ako pod vodopádom.
Nohy nám z toho, že boli neustále vo vode, začali opúchať,
zbeleli a na povrchu sme už nič necítili.
Na Sloňom ostrove čakalo 22 mužov na pomoc,
ktorú sme mohli zabezpečiť len my.
Boli na tom horšie ako my.
Chatrč bola úzka, čierna a špinavá a my sme boli čierni a špinaví tiež.
Nemali sme chlieb ani sušienky a prešli celé dni,
kým sa na ostrove zjavil tuleň alebo tučniak.
Málokto na svete
bol hladný tak ako my a prežil to.
Tunajší život je neúnosný.
Modlíme sa, aby čln bezpečne dorazil na miesto
a bezodkladne priviedol pomoc.
Worsley udáva kurz, podľa ktorého sa dostanú do Južnej Georgie.
Ak sa preplavia okolo nej, ďalšou pevninou bude pobrežie Afriky.
Tisícky kilometrov vpred.
Zmizli by niekde v južnom Atlantiku.
Keď som bol o polnoci pri kormidle, zrazu som si všimol pás jasnej oblohy.
Zavolal som na ostatných, že sa vyjasňuje.
O chvíľu som si uvedomil, že vidím
biely vrchol obrovskej vlny.
Skríkol som: „Preboha, držte sa!“
V živote som nevidel takú gigantickú vlnu.
Čln to však nejako prežil, do polovice plný vody.
Vodu sme z člna vylievali ako o život.
Až o tretej ráno sa nám úplne premrznutým na pokraji síl
podarilo narovnať sporák a uvariť si horúce nápoje.
Badali kladné znamenia.
Videli morské vtáky, ktoré sa neodvážia zájsť ďaleko od pevniny.
O jednej poobede sme priamo pred nami zbadali štíty Južnej Georgie.
Lenže keď tam dorazili, boli na nesprávnej strane ostrova.
Chceli byť na druhej strane,
kde boli veľrybárske stanice.
Shackleton si myslel, že Vincent a McNeish sú pred bránami smrti.
Plavbu okolo celej Južnej Georgie riskovať nemohol.
Zastavili sa za súmraku, lebo nemohli ísť na breh
bez poriadneho rozhľadu.
Vietor sa zrazu otočil na breh
a zosilnel na mimoriadne silnú víchricu.
Sťažeň sa ohol.
Chvíľu sme si mysleli, že sa zlomí.
Dosky na stranách sa otvárali a zatvárali,
do vnútra tryskali dlhé prúdy vody.
Šanca, že prežijeme noc, sa nám zdala malá.
Myslím, že väčšina z nás mala pocit, že náš koniec sa už blíži.
Keď to vyzeralo najhoršie, nastala zmena.
Vietor sa zrazu otočil.
Často žasnem nad tým, aká tenučká je čiara medzi úspechom a neúspechom.
Náhly zvrat povedie od istej pohromy do relatívneho bezpečia.
10. mája konečne prekľučkovali pomedzi skaly.
Vylodili sa a odvliekli sa na pláž.
Keby zostali na mori ešte jednu noc, určite by zomreli.
- Stále nám… to uniká. - Áno.
Svetlomodrá čiara je pokrytá oblasť.
Zvyšná veľká oblasť je južný kanál,
takže najbližšie sa zrejme ponoríme tu
a pohneme sa na východ.
A čo potom? Zostaneme ďalej na juhu?
Teraz nariaďujem…
Pokryť oblasť.
FALKLANDSKÝ FOND
26. PONOR EŠTE 6 DNÍ
Je to tu. Pri tomto ponore nájdeme Endurance.
Zostáva nám niekoľko dní. Prichádza zima.
Všetci na palube sa začali veľa zhovárať o tom,
ako Worsley vedel, kde sa loď potopila.
Len to odhadol.
Predtým sa mu tri dni nepodarilo určiť miesto
a až v deň, keď sa loď potopila,
sa mu podarilo zamerať polohu.
Kam smeroval prúd medzi tým?
Bola to výzva.
Počas tejto plavby nám napadlo
použiť súbor údajov zvaný ERA-20. Je to veľký európsky projekt.
Klíma a počasie za posledných sto rokov sa vypočítavajú
podľa údajov z meteorologických staníc.
Vypočítali sme trajektóriu prúdu,
ktorý mohol loď unášať okolo 21. novembra.
Miesto potopenia by potom bolo tu, na južnom okraji políčka.
S Johnom nám napadlo, že sa pozrieme
na Husseyho meteorologické pozorovania z toho dňa.
Husseyho pozorovania sú skvelé, lebo sú zo života,
ale nezahŕňajú noc.
Nahodil som údaje do modelu z opätovnej analýzy.
Je to v zásade spätná predpoveď počasia.
A sme si celkom istí, že
medzi 18. a 22. loď Endurance nejako prešla na juh.
Worsley to nemal ako spozorovať.
Musíme pokryť tamtú južnú časť oblasti,
kam si nás nasmeroval.
Nico, si veľmi ticho.
- Len to spracúvaš. - Áno.
Som ako starý počítač.
Keď priveľa rozmýšľam, zamrznem.
28. PONOR EŠTE 5 DNÍ
Dobre?
Pre mňa, z hľadiska ponorky,
skutočnou otázkou je, prečo sme to zistili teraz
a nie už pred rokom.
Ten prevratný objav urobil teraz, keď zostáva 30 % oblasti.
Ak nie je tam, tak nie je v oblasti, ktorú sme už prehľadali.
Je tam, kde sme nehľadali
alebo niekde inde.
Takú predpoveď viem urobiť aj ja.
Nešiel som na univerzitu, aby som sa učil,
ktorý ľad je najlepší s ginom a tonicom.
Koľko percent sme už prešli? Zhruba?
73 percent.
Tu sme už prešli skoro všetko.
Keď už máme predpoveď súvisiacu s prúdením,
musíme to prepojiť s realitou na poli trosiek, ktoré tu máme.
Ak aplikujeme model prúdenia na veľkú oblasť trosiek vraku,
vrak môže byť kdekoľvek odtiaľ potiaľ.
Prešli sme už celú tú oblasť okrem…
Okrem tohto malého miesta.
Takže musíme hľadať v tejto oblasti.
Čím viac dní ubehne, tým viac si myslím:
„Ako môžeš byť súčasťou Shackletonovho príbehu a vzdať sa?“
Shackleton bol na vzdialenom neobývanom ostrove,
jednom z najodľahlejších na Zemi.
Musel okolo neho prejsť k veľrybárskym staniciam.
Uvedomil som si,
že stav McNeisha a Vincenta nám zabráni znova vyplávať na more.
Ďalšou možnosťou bolo pokúsiť sa prejsť cez ostrov.
Ostrov Južná Georgia ešte nikdy nikto neprešiel.
Podľa veľrybárov je územie veľmi neprístupné.
Shackleton vedel, že prechod cez hory je zúfalý pokus umierajúcich mužov.
Worsley a Crean išli so mnou a po porade
sme sa rozhodli nechať tam spacáky
a vydať sa na cestu veľmi naľahko.
Jedlo na 3 dni v ponožke zavesenej okolo krku,
stará petrolejka, sekera na vytesávanie schodov do ľadu,
môj malý kompas a detailná mapa Južnej Georgie.
Tesár mi pomohol tak, že mi do podrážok vložil niekoľko skrutiek,
aby sa mi na ľade nešmýkalo.
Rozhodol, že pokiaľ bude jasno, budeme kráčať bez prestávky.
Na Sloňom ostrove bolo pochmúrne.
Muži nesmierne trpeli.
Často sa stávalo, že keď nám zostalo posledné jedlo, niečo sa zjavilo.
Tuleň alebo tučniaky prihnané búrkou. Na niekoľko dní sme boli v bezpečí.
Mcllroy dnes operoval Blackborowa.
Amputoval mu všetky prsty na ľavej nohe.
Podarilo sa nám celkom dobre sterilizovať nástroje.
Sterilizované otepľovačky sme nemali.
Len sme sa vyzliekli do tričiek.
Ako jeden z mála som bol toho svedkom. Operácia bola nesmierne zaujímavá.
Ten neborák sa choval ohromne. Ani brvou nepohol.
Počasie bolo 19. mája o druhej ráno dobré a jasné.
Mesiac žiarivo svietil.
Shackleton povedal: „Teraz už pôjdeme, Skipper.“
Trval na tom, že vyšliape cestu.
Cez sneh prejde prvý, aby sa ostatným za ním kráčalo ľahšie.
Po nepretržitom 2-hodinovom výstupe sme boli v nadmorskej výške 750 m.
Jasný mesiac nám ukázal, aké nesmierne členité je vnútro.
Keď sa rozvidnelo, hmla zredla a zdvihla sa.
Keď sa hmla úplne rozplynula, na naše trpké sklamanie sme zbadali,
že to, čo sme považovali za zamrznuté jazero, bolo rameno mora.
Vrátili sme sa dole dlhým svahom,
na ktorý sme sa štverali tri hodiny.
„Budeme musieť vyjsť na druhý, chlapci,“ príkro povedal Shackleton.
Stalo sa to trikrát.
Kráčali sme už 20 hodín,
zastali sme len, aby sme sa najedli.
Počas jednej prestávky Crean a Worsley zaspali.
Shackleton tvrdí, že mal veľké nutkanie pridať sa k nim.
Vedel však, že zaspať znamenalo zomrieť.
O 5 minút som nimi potriasol a zobudil ich.
Povedal som im, že spali pol hodiny, a prikázal, aby sme znova vykročili.
V noci 19. mája,
vysoko v horách, im došlo, že umrú.
Bolo tam priveľmi chladno a boli vydaní napospas.
Vyzeralo to s nimi zle.
Hmla nás odrezala od cesty späť, tma zahalila cestu vpred.
Nemalo zmysel takto pokračovať.
Shackleton povedal: „Musíme zariskovať. Zošmykneme sa.“
Zošmyknúť sa prakticky do priepasti, aby sme sa stretli s čím?
Bol to však jediný spôsob.
Shackleton si sadol na veľký schod, ktorý vytesal, ja za neho.
Crean si sadol za mňa, takže sme boli zakvačení do seba ako jeden.
Shackleton potom vyštartoval.
Akoby sme vyleteli do vesmíru.
Zviezli sa do neznáma ako na sánkach.
Skončili sme v snehovom záveji.
Za minútu-dve sme zišli jeden a pol kilometra.
Pozbierali sme sa a potriasali si ruky.
„Také niečo netreba robiť pričasto,“ povedal Shackleton.
O pol siedmej ráno som začul zvuk parnej píšťaly.
Netrúfol som si byť istý.
O siedmej sme sústredene počúvali.
Potom sa v bezvetrí cez hory jasne
ozval zvuk parných píšťal veľrybárov, ktorí dávali znamenie mužom.
Bol to prvý znak civilizácie, ktorý sme počuli za takmer dva roky.
Náš starý kamarát, kapitán Sorlle, ktorý nás prijal pred 2 rokmi,
keď výprava dorazila do Stromnesskej zátoky,
nás nespoznal, keď sme vkročili na jeho prah.
Povedal som, že som Shackleton.
Bol nesmierne rád, že nás vidí, a ihneď nás vzal k sebe domov.
Okúpali sme sa, oholili si brady a znova sme sa cítili ako ľudia.
Worsley na druhý deň oboplával ostrov na malom parníku,
aby vyzdvihol troch mužov, ktorí boli stále na západe Južnej Georgie.
V utorok sme vyplávali na tej istej lodi,
aby sme sa pokúsili nájsť druhov na Sloňom ostrove.
100 km severne od ostrova sme narazili na plávajúci ľad.
Pokúsiť sa nechránenou oceľovou loďou prebiť
cez masy plávajúceho ľadu, by bola samovražda.
Ťažko sa nám v tomto štádiu priznávala porážka, museli sme však čeliť faktom.
30. PONOR EŠTE 4 DNI
- Motory zapnuté, si na rade. - Rozumiem.
Dnes je ten deň. A ak nie dnes, možno zajtra.
Je smutné, že sme ju ešte nenašli,
ale zostáva nám ešte päť oblastí.
Ďalšia misia bude v oblastiach D10 a D09.
Keby sa ľad menej hýbal, mohlo by to fungovať,
ale je tu…
- No tak. - No tak, Ellie.
Nech je tam viac.
Má to výšku.
- Áno. - Má to výšku.
- Nico. - Čo?
Prídeš do prieskumnej miestnosti?
Áno.
- To je Endurance. - To je veľmi zaujímavé.
Ahoj!
- Dobré ráno! - Máš sa?
Dobre. Ďalší nádherný deň.
Tu to máš, kamarát. Krása.
Mali by sme sa ponoriť s kamerou.
Overenie.
John Shears, Nico.
Hovor, Nico.
Prídeš, prosím, na mostík, John?
A, ak nájdeš Mensuna, prídeš na mostík s ním?
Fajn, pôjdem rovno hore.
Priveď, prosím aj Mensuna.
Shackleton sa nie jeden, dva, tri,
ale 4 razy pokúsil vrátiť na Sloní ostrov, aby ich zachránil.
Späť ho zahnali búrky a zamrznuté moria.
V tomto období sa príšerne zničil.
Za tie štyri strašné mesiace sa mu na tvári objavili hlboké vrásky
a zošedivel.
Pri štvrtom pokuse mu na pomoc šľachetne prišla čílska vláda.
Požičala Shackletonovi malý parník Yelcho.
Tentoraz nám Prozreteľnosť priala.
Keď sme sa priblížili k Sloniemu ostrovu, ľad bol otvorený.
Práve sme jedli úžasné staré tulenie kosti, morské riasy a kuželnatky,
keď muž, ktorý mal vonku službu, zrazu zakričal.
„Wild,“ zakričal. „Wild! Je tu loď. Nemali by sme vystreliť svetlicu?“
Na skvelé jedlo sme úplne zabudli. Vyskočili sme ku dverám.
Kto nemohol prejsť cez dvere, vyšiel bokom.
To skvelé jedlo sme v zhone skopli na zem.
Každý zrazu bežal dole plážou, mával a nadšene kričal.
Shackleton pomocou ďalekohľadu spočítal mužov.
Až keď mal istotu, že narátal správny počet,
uvoľnil sa s vedomím, že tam nikoho nenechajú.
Ďalekohľad vrátil do puzdra a otočil sa ku mne.
Znie to otrepane, ale zdalo sa, že doslova omladol o niekoľko rokov,
keď sa pred nás postavil.
Ráno som si povedal: „Dnes je ten deň.“
- Áno. - Cítim to.
To hovoríš každý deň.
- Máte sa dobre? Ahoj, Mensun. - Áno. Ahoj, Nico.
Mensun, John, rád by som vám predstavil… loď Endurance.
Áno!
To je úžasné!
- Dobrá práca! Áno! - Božemôj!
Práve som Mensunovi hovoril, že dnes bude dobrý deň.
- Naozaj. - Predpovedal to.
Tváril si sa, akoby sme prišli o ponorku.
To som si myslel.
Veľký bozk.
Dobré ráno!
Nádhera! Nemôžem tomu uveriť.
Ponorka vysiela prvé snímky morského dna.
Loď Endurance vyzerá neuveriteľne. Je celá.
Výskumníci urobili ohromný objav.
Našla sa loď Endurance.
Je to výnimočný nález.
Loď Endurance sa našla 3 008 metrov pod morom.
Je to jedinečný objav.
Jedna z najväčších hlbokomorských záhad je konečne vyriešená.
Moja starká by bola veľmi hrdá.
Nesmierne hrdá.
Moja práca je sčasti o tom,
že čerpám inšpiráciu
od mojej starkej.
September 1916 765. DEŇ
Privítali nás tak, že na to asi nikto z nás nezabudne.
Čiľania nám volali na slávu a my sme zachrípnutí kričali na odpoveď.
Po príchode nás privítali tak srdečne,
že nás takmer znova odtlačili do mora.
Shackletonova posledná cesta na Antarktídu bola neúspech:
LEONARD HUSSEY
ale bol to veľkolepý neúspech.
To je Shackletonova kajuta. Priamo tam.
Páni, kompasnica.
Pozri sa na to!
- Plechový hrnček. - Áno.
Taniere.
- Signálna pištoľ. - Áno.
- Páni. - Áno. Tam je čižma.
Je na nej aj pracka.
A ak sa pozrieš na fotku, možno je to Wildova čižma.
Pozri. Je rovnaká, nie?
Musíš byť na chlapcov veľmi hrdý.
Som. Je to neuveriteľné.
Shackleton povedal, že keď človek ide na póly,
zažije istý druh kúzla, ktorý ho navždy zmení.
Na juhu sme prežívali dlhé temné dni.
Prežili sme pomalé mŕtve dni plné driny,
úsilia, temnoty, snaženia a úzkosti,
dni, ktoré si nevyžadovali hrdinstvo v jasnom svetle dňa,
ale urputné a vytrvalé úsilie robiť, čo bolo podľa vášho srdca správne.
Zas a znova sa vraciam do divočiny
zrejme až dovtedy, kým divočina napokon nevyhrá.
Také je čaro úsilia takmer o nemožné.
S.A. AGULHAS II
Keď sa vrátili, zúrila prvá svetová vojna.
Nebolo vhodné, aby Shackleton dostal svojich 5 minút slávy.
Takmer všetci sa hneď prihlásili na vojenskú službu.
Dvaja z nich tragicky zahynuli.
Viacerí z nich utrpeli vážne zranenia.
Autor fotografií FRANK HURLEY
Shackleton vstúpil do armády na pozícii v logistike.
Po skončení vojny sa mu konečne ušlo pozornosti.
Začal cestovať a prednášať.
Bol uvedený film South, teda Juh, ktorý mal veľký úspech.
Shackleton podstúpil ešte jednu výpravu.
V roku 1921 sa vrátil do Južnej Georgie,
no v roku 1922 zomrel na infarkt.
JUŽNÁ GEORGIA
Je už klišé, že Shackleton
nikdy nedosiahol to, čo si zaumienil.
A je to pravda.
To však pri Shackletonovi nie je hlavné.
Hlavné je, že mal nutkanie
vždy sa usilovať, posúvať svoje hranice,
vždy sa snažiť robiť niečo nové, vždy siahať po hviezdach.
To bol Shackleton.
Shackleton bol 5. marca 1922 pochovaný tu.
A presne o sto rokov neskôr, 5. marca 2022,
sme jeho loď Endurance našli na morskom dne Weddelovho mora.
Myslím, že Sir Ernest by žasol
a možno by aj trochu žiarlil pre to, čo sme dosiahli.
Búchal by nás po chrbtoch, smial sa a hlasno tlieskal našej tímovej snahe.
Keď odtiaľto odídete, premýšľajte nad tým, čo ste urobili.
Nezabudnite, symbolizujeme, že ľudia môžu dosiahnuť najväčšie výzvy,
ak si navzájom veria a spolupracujú.
LASEROVÝ 3D SKEN V HĹBKE 3 008 METROV
LOĎ OSTÁVA NEDOTKNUTÁ.
JE CHRÁNENÁ MEDZINÁRODNÝMI DOHODAMI.
BRITSKÝ FILMOVÝ INŠTITÚT ZACHOVAL
PÔVODNÉ HURLEYHO ZÁBERY.
BOLI ZAFARBENÉ PRE TENTO FILM.
SLOVÁ POSÁDKY LODE SÚ PREVZATÉ
Z ICH TEXTOV A NAHRÁVOK.
NA ČÍTANIE POUŽILA UMELÁ INTELIGENCIA ICH HLASY.
POUŽILI SME DRAMATICKÉ ÚRYVKY.
NIEKTORÉ SÚ PÔVODNÉ, INÉ OD INÝCH ROZPRÁVAČOV.
VYTRVALOSŤ
ENDURANCE