Восени 2019 року мені подзвонив інформатор.
Він питає мене: «Тебе цікавила "Вайркард"?»
«Та платіжна система? Ні».
«ВАЙРКАРД»
«Це дуже дивна компанія.
Компанії створюються.
Гроші надходять, гроші витрачаються».
Це щось дивне.
З-за кордону йому дзвонили друзі,
які колись працювали в спецслужбах,
і вони попередили його:
«Тебе цікавить "Вайркард"?
Навіть не лізь туди».
УДАР
ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ ФІЛЬМ NETFLIX
Ескалація скандалу навколо німецької цифрової платіжної компанії «Вайркард».
Пане Браун, звіти про ваш бізнес схожі на фінансовий трилер.
Як можна так просто втратити пару мільярдів доларів?
Фальшиві продажі, маніпуляції з балансом, інші звинувачення.
Наскільки погано все буде?
Відмивання грошей, азартні ігри, порно, допомога терористичним організаціям.
Тоді «Файненшл Таймс» був проти «Вайркард».
Вони намагалися знайти інформацію,
і «Вайркард» теж намагалася щось знайти.
Це був очевидний діпфейк.
Хоч виглядало, як банк, але це було пограбування.
Колишній виконавчий директор, Ян Марсалек, зараз на втіках.
Найбільший скандал з аферою в історії Німеччини.
Ян Марсалек знаходиться в міжнародному розшуку.
Неймовірно, як щось таке змогло так довго проіснувати.
Мені було ясно, що це буде справжня сенсація.
Шахраї наживаються на бажаннях людей.
Німеччина прагнула стати лідером.
Промисловість тут надзвичайно успішна, але стара й традиційна.
Відомі німецькі бренди: «Сіменс», «Даймлер», «БМВ», «Фольксваген» —
це дуже старі компанії.
Саме тому німецьких політиків
і бізнесменів часто питають:
«А де ваші нові компанії?»
Нам потрібен власний світовий цифровий чемпіон,
як у Кремнієвій долині.
Німецький гугл, німецький фейсбук.
І «Вайркард» чудово зіграла на цьому бажанні.
Відкрийте «Вайркард».
Ми розробляємо фінансові технології, що роблять оплату безперебійною
і майже невидимою.
Працюйте з «Вайркард»,
провідним інноваційним лідером у цифрових фінансових технологіях.
Він герой, рок-зірка.
Будь ласка, привітайте генерального та технічного директора «Вайркард».
Д-ра Маркуса Брауна.
Доброго ранку, пані та панове.
«Вайркард» був наче німецький PayPal.
Одним реченням: це наша бізнес-модель.
Це процесор оплати для інтернет-торгівлі, інтернет-магазинів.
Вони стежать, щоб під час моїх покупок
онлайн-магазин отримував гроші з моєї кредитної картки.
Річ не у володінні даними.
МАРКУС БРАУН, ВАЙРКАРД
Річ в алгоритмах, які передають цінність даних.
Засновник компанії, одягнений у чорну водолазку,
чудово володіє словом…
Бізнес-модель пропонує додану вартість,
і коли присутня додана вартість,
ми можемо переосмислити гроші.
…і виставляє себе провидцем.
«Стів Джобс з Альп».
Мене звати Мартін Остерлох.
Я працював на «Вайркард» 16 років.
Коли я приєднався у 2005, там було десь 130–150 співробітників.
Коли я пішов з «Вайркард», там було понад 6500 співробітників.
«Вайркард» — одна з найдинамічніших фінансових комерційних платформ.
Працюючи у «Вайркард»,
з'являлося відчуття гордості, бо це велика німецька технологічна компанія.
У 90-х «Вайркард» заскочив у цифровий потяг,
який і далі набирає швидкість,
і зараз «Вайркард» обігнала навіть «Дойче Банк»
вартість якої зараз понад 20 мільярдів євро.
Це символ нової ери фінансового сектору.
Ця компанія продовжувала рости.
Вона росла не так, як інші компанії в Німеччині.
Цей підйом і неймовірний ріст змусили багатьох повірити в компанію.
Нова, успішна, глобальна, прибуткова.
Німецькі політики пишалися тим, що могли сказати:
«Агов. У нас є фінтех компанія!»
У 2019-му, коли канцлерка поїхала до Китаю,
вона представила «Вайркард» перед Сі Цзіньпінем.
Усі в Німеччині вірили в цю компанію.
Ніхто б не повірив, що це була робота рук бандитів.
ЛОНДОН АНГЛІЯ
Коли ти журналіст, ти робиш те,
чого не вартувало б.
Ти розкриваєш таємниці.
Уперше я почув слово «Вайркард»,
коли шукав підозрілі компанії, про які зможу написати.
Корпоративне шахрайство й таке інше, бо з цього виходять чудові історії.
Розмовляв з австралійським менеджером хедж-фонду.
Він каже: «То тебе б зацікавили німецькі гангстери?»
Гадаю, він перевірив рахунки й подумав, що це афера.
Тож я це записав:
«Вайркард, варто перевірити».
З боку воно було схоже на законне підприємство.
Тобто, там було шість тисяч людей. Там були офіси.
Великі прибутки.
Гадаю, це просто вписувалося в концепцію:
«Онлайн-платежі так швидко розвиваються».
І ця купа документів,
де були всі угоди, які «Вайркард» укладала в Азії.
Мені здавалося, що з ними щось трохи не так,
вони здавалися несправжніми.
За межами Європи спостерігається зростання на 25%,
зумовлене новими регіонами, країнами Азії, що розвиваються.
У «Вайркард» не спостерігалося нових клієнтів,
як, наприклад, підписників у «Спотіфай».
Вона купувала свій розвиток, купуючи бізнеси, переважно в Азії.
Але загалом цифри не збігаються.
Намагався поговорити з ними.
Вони казали: «Ми дуже зайняті. Не можемо говорити».
Звичайні компанії так не роблять, коли у двері стукає «Файненшл Таймс».
Тож я наполягав.
Зрештою мене зв'язали з Маркусом Брауном.
Привіт, Маркусе.
Привіт.
Дякую, що знайшли час. Радий поговорити.
Я з нетерпінням чекаю ваших питань.
Чудово! Що таке «Вайркард»?
Є новий термін «фінтех».
Думаю, цей термін добре описує те, чим ми займаємося.
Ми — програмна група й інтернет-компанія
з дочірнім банком, а не навпаки.
«Ми — програмна компанія, у якої є дочірній банк».
У цій розмові звучало багато дивного.
Отже, стосовно тих азійських закупівель,
які я переглядав:
мені здається, що є кілька різних варіантів того,
що відбувається у «Вайркарді».
Перший: ви недбало ведете рахунки.
Другий: ці закупівлі використовуються, щоб щось приховати.
Це все маячня.
Вибачте, що так відверто кажу.
Навколо завжди є заздрісні
чи чомусь переповнені емоціями люди.
Я певен, що ви спілкувалися з кимось з них.
У «Вайркард» був однаковий сценарій щоразу, коли її критикували.
Там ішлося про те, що критики були в змові з «короткими» продавцями,
щоб могти маніпулювати вартістю акцій.
«КОРОТКІ» ПРОДАВЦІ ВІДМИВАННЯ ГРОШЕЙ! «ВАЙРКАРД»!
Мене звуть Тобіас Бослер,
і я був коротким продавцем багато років.
Більшість роблять інвестиції, думаючи, що ціна акцій зросте.
Короткий продавець відрізняється тим, що заробляє, коли ціна акцій падає
і втрачає гроші, коли вона збільшується.
Про коротких продавців існує наратив,
що їхнє бажання — знизити вартість акцій компаній, щоб отримати прибуток.
Деякі сфери інвестиційної спільноти, мабуть, уважатимуть таких продавців
умовно пов'язаними з якимось фінансовим тероризмом.
Реальність ситуації така,
що більшість продавців займають короткі позиції,
бо вони принципово вважають, що акції переоцінені.
Ми короткі продавчині.
Насправді ми єдиний у світі фонд з коротких продажів лише для жінок.
Ми заробляємо гроші, роблячи ставки на акції,
ставлячи, що ціни на ці акції впадуть.
І ми впевнюємося, що ставка виграє,
проводячи купу розслідувань, щоб переконатися, що ми маємо рацію.
Це наче бути фінансовим детективом.
Тобто, ми дивимося на компанії, від яких не варто чекати чогось хорошого.
Я два роки розслідував «Вайркард».
Я чудово розумів їхню бізнес-модель.
Вони займалися оплатою для онлайн-бізнесу в порнографії та азартних онлайн-іграх,
але це було нелегально.
Це було важливою частиною того, що ми зробили,
і це зробило компанію дуже сильною від початку.
Усе, від покерних компаній, казино, бінго
і, безумовно, до порнографії.
Та ми не називали це «порно».
-Вибачте. Як ви це називали? -Емоційний контент.
-Ви жартуєте? -Я не жартую.
Ринок покеру в США становив 50% світового ринку.
Але все змінилося у 2006,
коли новий закон в Америці зробив нелегальною
обробку платежів для тих, хто грає в покер.
Отже, «Вайркард» утратила основне джерело доходу.
Але, попри цей закон, прибуток «Вайркард» постійно зростав.
Яка компанія так може?
Цього не може бути.
Ми намагалися написати історію, але було складно.
Я ходив колами й нічого не зміг написати.
Тоді я здався,
бо, схоже, ніхто не цікавився історією «Вайркард».
Потім мені подзвонили.
Я пішов познайомитися з Меттом Ерлом.
Він подзвонив і сказав: «Привіт. Хочеш пообідати разом?»
Він був коротким продавцем. А ще він вів блоги про шахрайство.
Під назвою «Затарра».
Уперше я дізнався про «Вайркард»,
коли читач блогу, який я вів, написав мені це:
«Бачили німецьку платіжну компанію "Вайркард"?»
Були звинувачення про причетність «Вайркард»
до операцій з відмивання грошей у Флориді.
Були повідомлення
про те, що вони обробляли незаконні кошти, пов'язані з азартними іграми
у Сполучених Штатах.
Це було незаконно. Подумав: «Погляньмо на це».
Зустріч була в японському ресторані в місті.
Ми сідаємо, робимо замовлення, і починається розмова:
«Гаразд. Що відбувається?»
І Метт наче лізе під стіл,
гадаю, це був пакет з «Теско»
з купою документів десь такої товщини.
Потім він пояснив, що це звіт «Затарри».
Те, над чим він працював.
Там було десь 120 сторінок.
Суть звинувачень полягала
в тому, що всі думають, що «Вайркард» — платіжна система, яка діє законно,
хоча справжня суть бізнесу — відмивання грошей для злочинців.
Відмивання грошей — це очищення прибутків, пов'язаних зі злочинністю.
Якщо ти грабуєш банк і отримуєш купу готівки,
то можеш відмити гроші, щоб здавалося, що ти їх заробив.
«Вайркард» робила це для різних онлайн-бізнесів,
але принцип той самий.
Що б «Вайркард» робили, якби це було щось суперечливе:
скажімо, азартні ігри чи порно?
Вони б перекодували такі транзакції.
Щоб не вказувати азартні ігри, можна писати:
«Власне, це флористика».
Компанія уникала покарання, скориставшись слабкими місцями системи.
Усі транзакції надходили в США через британську компанію «Блютул»
у Консетті, графство Дарем.
Консетт — це маленьке, депресивне колишнє гірсько-видобувне містечко.
Можна подумати, що компанія,
що відправляє сотні мільйонів доларів до США,
матиме значну кількість відділень.
Це був чийсь будинок.
Це якось дивно.
Це точно як «Озарк».
Це віддалене місце,
у якому вони могли відмити неймовірну кількість грошей.
До нас підійшов хтось з вулиці,
на якій ми колись жили.
Вони запитали, чи ми хочемо отримати легкі гроші.
Казали, що треба лише вписати своє ім'я,
після чого можна отримати 50 фунтів.
Люди, які значилися директорами цих компаній,
не мали про них гадки.
Але насправді ця компанія була прикриттям справжнього власника,
яким був сайт з азартними іграми.
У той час вони казали лише про отримання листів,
і усе, що треба було робити — відсилати їх назад.
Отже, є німецький банк, що перевозить гроші через північ Англії
у віддалене, маленьке містечко для підозрілого бізнесу деінде у світі.
Ми говоримо про мільярди доларів, схованих у тіні.
Це маленьке містечко з червоної цегли на півночі Англії
було ідеальним каналом, щоб це здавалося законним.
Вони буквально створили цілу інфраструктуру,
у якій відбувалося відмивання грошей.
Тож, на мою думку, це знецінило «Вайркард»,
бо це були нелегальні операції.
Тож так. Я почав шортити компанію.
Я мав зникнути й зайнятися власною роботою,
а згодом мав вийти звіт «Затарри» Метта Ерла.
Я міг би сказати: «Я перевірив.
Ось кілька цікавих речей».
«ЗАТАРРА», РОЗСЛІДУВАННЯ «ВАЙРКАРД»
Я мав сказати: «Метт Ерл — короткий продавець».
Ці люди поставили на зниження курсу акцій,
тож вони зацікавлені в активному зниженні цін.
Тримайте це в голові.
Ми висвітлюємо проступки компаній.
І тут, звісно, є елемент прибутку, бо якщо ми маємо рацію,
то ми повернемо капітал, яким ризикували.
Коли вийшов звіт «Затарри», я бігом повернувся в офіс.
Я мав усім розповісти, я хотів сенсацію.
Тому я написав статтю нашвидкуруч.
Я надто поспішав
і не задумався над тим, як усе це виглядатиме разом.
Звіт «Затарри» негайно вплинув на курс акцій «Вайркард»,
який упав, та впав ще більше після того, як Ден опублікував свій пост,
щоб привернути увагу до звіту «Затарри».
Через цей пост зникають мільярди чи навіть більше євро,
і через це в нас одразу з'являються проблеми.
Я зрозумів, що «Вайркард» буде тривожною історією,
коли почали приходити листи від адвокатів.
Вони підіймали питання про зв'язки
між Деном і авторами звіту «Затарри».
Було таке твердження,
що Ден якось змовився з «короткими» продавцями,
людьми, які роблять ставки проти цін на акції компаній.
Це доволі серйозне звинувачення, бо фактично воно вказує на те,
що один з журналістів причетний до маніпуляцій з вартістю акцій.
Це серйозно.
У Німеччині короткі продавці мають погану репутацію.
Це пов'язано з тим, що вони ставлять на падіння цін акцій
і активно прагнуть знищувати компанії.
Утрачаються робочі місця, і це недобре.
Звіт «Затарри» не вважали надійним.
Завжди критикували: «Що це за звіт?
Недостатньо доказів, щоб підтвердити заяви.
Це просто наклеп,
бо німецькі компанії не роблять помилок».
Це сприймалося як напад на саму Німеччину і її компанії.
НЕ ЗВІЛЬНИТЕ @DANMCCRUM — ДОВІРА ЗНИКНЕ
На нас раптово напали з усіх боків.
Нам надходили юридичні погрози, жорстокі анонімні дзвінки.
І це було не схоже на те, що було раніше.
Це було божевільно.
Твіттер — це просто місце вседозволеності.
Тож люди кажуть: «Так. Ти злочинець, Маккруме. Сідай у в'язницю».
Часом погрожували.
«Ви отримаєте те, що заслужили».
Біля мого дому стояла машина,
яка почала стежити за мною.
Це дуже нервувало.
Я записав номери,
і вони привели до слідчих органів,
які працювали на «Вайркард».
І ось одного дня Пол каже, що хтось намагався прослухати
розмови в моєму офісі.
Я сказав: «Як?» А він каже: «Через міст».
Він помітив цю людину.
Неймовірно, на оглядовому майданчику.
Чоловік мав дуже чутливий пристрій, що йшов до мого офісу через Темзу.
Що відбувається?
МЮНХЕН НІМЕЧЧИНА
Через кілька тижнів після відкриття короткої позиції
мені подзвонив адвокат «Вайркард».
Він каже: «Ти шортиш "Вайркард"».
Я подумав: «Як ти це зрозумів?»
Він зачитав мені всі транзакції.
Дату, час, суму, відсоток.
Він усе знав. Потім він каже: «Треба поговорити».
Він приїхав з двома бандитами.
Вони виглядали саме так, як ви уявляєте бандитів.
Вони одразу штовхнули мене
і з усієї сили вдарили стіну.
Визнаю, мені було дуже страшно.
Яка компанія відправляє бандитів до офісу інвестора?
Після цього я перестав вивчати «Вайркард».
Залишив як є.
І більше ніхто не вивчав «Вайркард»,
окрім Дена Маккрума.
Я вивчав «Вайркард» вже півтора року, коли з'явилася «Затарра».
І я подумав:
«Регулятори й інвестори поглянуть на це й скажуть:
"Стільки бруду. Треба розібратися"».
Але нічого не вийшло.
Ціна акцій одразу підскочила.
Шановні акціонери…
Робітники довіряли доктору Брауну, але він ніколи не був розслабленим.
Він був схожий на бізнес-консультанта на вечірці з купою людей.
…з доданої цінності для споживача.
Але коли доктор Браун був поруч,
Ян Марсалек теж був неподалік.
Ян був дуже крутим.
Його наставником був доктор Браун.
Було відчуття, що Браун пишається тим,
що може бути наставником для австралійського колеги
й бути його правою рукою у компанії.
Якщо я знайду слабке місце, але я…
Ян випромінював упевненість.
Він дуже добре керував ситуаціями.
Так не піде. Недостатньо холодне.
У мене не було й чверті тієї впевненості, яка була в кінчиках його пальців.
«Вайркард» не працює як покупець.
Вона може працювати з партнерами.
Якщо його питали, чи є у нього кілька хвилин дорогоцінного часу,
він завжди казав: «Для вас завжди є».
Але він казав це майже всім.
Марсалек — зовсім інший тип людини.
Надзвичайно чарівний,
дуже відкритий, чудовий співрозмовник.
Усе, чого бракувало Брауну, було у Марсалека,
тому вони були чудовою командою.
Гадаю, мало хто знав, ким насправді був Ян Марсалек.
Він точно був у центрі скандалу.
Саме він стежив за тим, щоб обороти
завжди були такими, як хотів його бос, Браун.
ВЕРЕСЕНЬ 2018-ГО ЦІНА АКЦІЙ: 193 ЄВРО
Німецька фондова біржа розбагатіла завдяки одній компанії.
Компанія з обслуговування платіжних карт «Вайркард» з Ашгейму
зробила стрибок у першу лігу фондового ринку.
Минулого року ціна акцій «Вайркард» склала 77,40 євро.
Сьогодні вона становить 189,40 євро.
Наші цифри розповідають історію про міцне зростання.
Як оцінюють наш бізнес — питання до інвесторів.
Цього тижня «Вайркард» потрясла німецьку біржу
і витіснила «Комерцбанк» з елітного індексу DAX.
Головне — зробити торт значно більшим.
Я в бізнесі, де торти роблять значно більшими.
У мене тут директор німецької компанії «Вайркард».
І сьогодні, Маркусе Браун,
ви обійшли Комерцбанк у DAX.
Ви станете однією з найбільших компаній з еталонним показником.
Що це для вас значить?
Думаю, це приносить багато розуміння, позитиву.
Це добре для інвесторів.
Але, звісно, це не змінює нашу стратегію в оперативному плані.
Багато інвесторів вірять у цінність Німеччини,
а тепер DAX став печаткою схвалення.
Тож багато хто думав, що німецька влада
жорстко регулюватиме компанію DAX.
Хто б не загорівся ідеєю вкласти гроші у «Вайркард»?
ЛОНДОН АНГЛІЯ
У той час «Вайркард»
була важливою темою для обговорення на лондонському ринку.
На нас були юридичні скарги, але ми їх відкинули.
Через деякий час я обідав з одним з інформаторів з фондового ринку,
і згадалося про «Вайркард».
Він сказав: «Ти знаєш, що вони заплатять тобі багато грошей,
щоб ти не писав про них».
Я засміявся і сказав: «Не будь дурнем».
Він сказав: «Ні. Однозначно.
Вони заплатять тобі хороші гроші, щоб ти не писав про них».
Він сказав: «Дивися. Поговори з Гері».
-Гері й Том. -Гері. Я Том.
-Що з окулярами? -Краще без окулярів.
Так? Я думав, вони круті.
Гері — чудовий старий друг, дуже активний трейдер.
Він добре розумів, що відбувається.
І він сказав:
«Що це ти пишеш про "Вайркард"? Ти впевнений, що це правда?»
Гері каже: «У мене тут є хлопець, який каже, що це все неправда.
Він хоче поговорити з тобою».
І я спитав: «Що ж, хто це?»
«Це хлопець, на ім'я Ян Марсалек».
Я думав, що впаду зі стільця.
Гері був моїм конфіденційним джерелом.
Як Марсалек дізнався, що ми знайомі?
Це було десь у 2017 році.
Один з моїх хороших друзів зайшов у бар, де я зазвичай снідаю,
дав мені маленьку записку з номером
і ім'ям Яна Марсалека,
сказав: «Можеш зателефонувати цьому хлопцю? Це того вартуватиме».
Я не знав, що це означало. Дивно, але можна заробити.
Що ж, спробую.
Я подзвонив, і він сказав:
«Слухайте. Я готовий заплатити вам значну суму,
щоб ви познайомили мене з вашим другом Полом Мерфі».
Я сказав: «Я поговорю з Полом».
Гері каже: «Цей хлопець, Ян Марсалек, відчайдушно хоче зустрітися.
Він сяде на літак і прилетить до Лондона на обід за першої нагоди».
Я одразу подумав, що він хоче про щось домовитися
Бо це занадто дивна річ.
Тому я погодився на обід.
Ми хотіли дізнатися, чи запропонує Марсалек гроші,
щоб я не писав про «Вайркард».
Такий був план.
ЯН МАРСАЛЕК
Мене вперше познайомили з Яном Марсалеком.
Вочевидь, він був дуже чітким,
дуже обережним у своїх словах.
З першого враження
я дивився на добре вдягненого, красномовного, прямолінійного чоловіка.
«Файненшл Таймс» були проти «Вайркард».
Вони намагалися знайти інформацію про «Вайркард».
а «Вайркард» — про них.
Було якось ніяково.
Він довго розповідав про те, що у нього був безпосередній досвід
з журналістами, які брали хабарі за написання негативних статей.
Я сказав, що ніколи не брав хабарі,
а він сказав: «Я знаю, Поле.
Я бачив докази того, що ви не брали хабарі».
І я подумав: «Ти переглядав мій банківський рахунок».
Точно переглядав.
Тоді я зрозумів,
що він не збирається пропонувати мені мішок грошей за столом.
Навколо було забагато людей.
Усе закінчилося тим, що Ян сказав: «Дуже радий, що Пол послухав».
Пол сказав: «Ми підведемо тут риску,
і ФТ не повторюватиме завчене.
Але якщо з'явиться щось нове, ми вас прижучимо».
І Ян усміхнувся.
«Цього не буде, бо ми не робимо нічого поганого».
Тоді я обговорив плату за свій піар.
Я просив фіксовану суму у 500 000 євро.
Він запропонував виплачувати по 32 500 тисяч євро на місяць,
шість місяців.
Сказав: «Дозволите підтримувати зв'язок з продавцями,
щоб я був у курсі подій?»
Я почувався подвійним агентом, але Пол і Ян про це знали.
НЬЮ-ЙОРК США
Я заснувала «Сафкхет Кепітал Менеджмент» у січні 2018 року.
Ми просто проводили дослідження, шукали можливості,
і регулярно з'являлася назва «Вайркард».
Бо «Вайркард» нарешті робить свій перший набіг на землю США.
Безготівкова.
Безперебійна.
За понад 20 років ми стали лідером у сфері оплати
у Північній Америці й далі.
Новим у той час було те,
що «Вайркард» придбала бізнес карток передплати «Сітігруп».
Картка передплати — ефективний спосіб відмивати готівку на міжнародному рівні,
включно з брудними грошима.
Не треба вказувати ім'я чи відкривати рахунок.
Можна просто мати картку з логотипом «Вайркард».
Кількість злочинних дій, які можна вчинити, викликає тривогу.
Це було те, що ми хотіли дослідити,
щоб дізнатися, чи є там щось, що стосується звинувачень від «Затаррі»
бо воно з'являється на американській землі.
Офіси «Вайркард» були в Коншогокені, Пенсильванія,
за дві години від Нью-Йорка.
Тож ми вирішили, чому б не поїхати туди
у маленькому побитому «Фольксвагені» Крістіни?
КОНШОГОКЕН ПЕНСИЛЬВАНІЯ, США
Ми побачили вивіски «Вайркард»,
і там не було охорони, тож ми просто піднялися сходами.
Будівля була великою.
Справді, там могли працювати 600 людей,
але їх було десь тридцять.
Вони запитали, чого ми хочемо,
і ми сказали, що хочемо поговорити про купівлю карток передплати.
Він запевнив мене, що це дуже легко, я можу віддати ці картки тим, кому хочу.
Це не проблема.
А потім сказав, що я навіть можу отримати до 150 000 доларів на одну карту.
Це був неймовірний шок.
А коли ми зайшли в даркнет,
щоб купити картки передплати, які там перепродають,
найбільшою сумою були 10 000 доларів.
Осінь 2018 року, я нарешті зв'язалася з Деном Маккрумом.
І написала: «Привіт. Ми цікавимося "Вайркардом" у США.
Думаю, що тут щось не так».
Фамі була не єдиною, хто зі мною зв'язався,
коли «Вайркард» увійшла в DAX.
Короткі продавці просто засипали мене ідеями.
Дехто був одержимий відмиванням грошей.
Інші були переконані, що бізнес «Вайркард» не може бути реальним.
Проблема в тому, що ніхто з них не мав доказів.
Це були теорії, але потім… Коли це було?
Якось у понеділок у жовтні я отримав смішний лист із Сінгапуру.
Злочинна поведінка у великій фінансовій компанії.
«Вайркард».
Тож я зв'язуюся зі Стефанією Пальмою в Сінгапурі.
СІНГАПУР
«Вайркард» був дуже поширеним у Сінгапурі.
Тисячі магазинів, купців і готелів
користувалися картковими автоматами «Вайркард».
Ден усвідомив, що є потенційний викривач,
який має багато інформації
і дуже хотів якомога швидше поговорити з нами.
Перша зустріч була в аеропорту Чангі.
Я не дуже добре знала, до кого йду.
Я була дуже обережна.
Я дізналася, що його справжнє ім'я Пав.
Він був головою юридичного відділу «Вайркард» в Азії.
Він нещодавно пішов з компанії
і був сповнений розчарування і гніву
через те, що йому довелося побачити.
Це була надзвичайно напружена розмова, яка тривала кілька годин.
Я усвідомила, яка неймовірна кількість інформації у нього була.
Я одразу подзвонила Дену й сказала:
«Це може бути чимось неймовірним.
Сподіваюся, що все підтвердиться,
бо якщо так, то ми знайшли золоту жилу».
Гаразд. Чорт забирай.
Схоже, це щось серйозне. Мені треба в Сінгапур.
Ми зустрілися на вулиці біля старої будівлі «Вайркард».
У нас була параноя щодо хакерських можливостей «Вайркард».
Ми покладалися на те, що фонтан прикривав шум.
І він буквально починає малювати схеми роботи «Вайркард»
і що там за люди.
Потім пояснив, як почав працювати на «Вайркард».
З ним зв'язується жінка з фінансової команди,
і розповідає йому неймовірну історію.
Її викликали до кабінету в офісах «Вайркард» з рештою фінансової команди.
А її бос — це індонезієць Едо Курняван.
Він дуже молодий для цієї роботи. Йому лише 33.
І його резюме практично порожнє.
Але він якось керує азійською фінансовою командою,
а це, до речі,
дуже важлива частина бізнесу «Вайркард».
ДАНІ
Тож ця жінка йде на зустріч,
і раптом Едо бере ручку й починає малювати на дошці.
Він пояснює, як вони підчищують бухгатерію.
Майже як сцена, де вони кажуть:
«Ось банк, у який ви зайдете,
а фургон чекатиме на вулиці».
Як робота в банку.
І вона розповіла про це Паву, адвокату з Сінгапуру.
Пав одразу каже: «Так. Треба з цим розібратися».
За кілька тижнів
починається повноцінне внутрішнє розслідування.
ПРОЄКТ «ТИГР» ПІДСУМОК
Ніхто з «Вайркард» нічого про це не знає.
І вони починають виявляти всі сумнівні транзакції.
Пав підготував презентацію для ключових фігур Німеччини.
«Гляньте, що ми знайшли».
Раптом з Мюнхена приходить повідомлення:
«Молодці, народ. Далі ми самі.
Так. Тож ми зробимо Яна Марсалека відповідачем».
Дуже скоро стає ясно, що нічого не буде.
А потім Пава витісняють,
але він бере копії вхідних повідомлень цього хлопця Едо
і віддає їх нам.
Сімдесят гігів даних.
ЛОНДОН АНГЛІЯ
Щойно повернувся з Сінгапуру, ми знали, що треба подбати про безпеку.
Ми знали, що «Вайркард» шпигує за нами.
Ден мав діяти цілком таємно.
Ми діяли, виходячи з того, що будь-що з мережі ФТ
ризикує бути скомпрометованим.
Ми надали Дену ноутбук, ізольований від зовнішнього Інтернету
й з вирваним модемом, щоб його не могли зламати.
Тож ми завантажили ту купу документів на цей супербезпечний ноутбук.
Щоранку я мав відмічати ключ від великого сейфа.
Ключ був десь такий, що дає зрозуміти, наскільки великий сейф.
Як великий холодильник.
Дістати ноутбук і файли, над якими я працюю,
і піти у свій маленький бункер.
Маленьку кімнатку у центрі будівлі ФТ,
і почати переглядати матеріали.
Щодня протягом шести тижнів виносив ноутбук,
переглядав усі листи, друкував їх і намагався розібратися.
Добре. Час вийшов. Закриваю ще раз. Ставлю у сейф.
Далі все заново.
Я просто йшов слідом за листами.
Вводив ключові слова «Індія», «Марсалек» в «Аутлук».
Я роками сушив голову над цією компанією, і раптом,
я наче потрапив усередину.
Ще я намагався знайти Яна Марсалека.
Я його не бачив.
Я ніколи з ним не говорив, але знав, що він ворог.
Я шукав що завгодно, щоб спробувати зв'язати його
з тим, що сталося в Сінгапурі.
Я наче бачив, що він завжди був на межі.
Ніби він був причетний, але я не міг це довести.
Але можна звести все до Едо Курнявана,
хлопця з фінансової команди.
Але якби «Вайркард» звільнила Едо, у нас не було б історії.
Привіт. Це Едо? Едо Курняван, так?
Перепрошую. Просто перевіряю, чи ви досі голова міжнародних фінансів?
Так.
Чудово. Так. Мене звати Ден Маккрум.
Я дзвоню з газети «Файненшл Таймс».
Я правильно розумію, що вас перевіряли через підробку документів?
Я про це не знаю.
Насправді я зараз на нараді.
Зараз я завершую аудит групи.
Може, ви надішлете мені імейл?
Дякую, Едо.
Бувайте.
Едо був там, він працював над аудитом. Це точно було прикриття.
«ВАЙРКАРД»: УСЕРЕДИНІ БУХГАЛТЕРСЬКОГО СКАНДАЛУ
ПІДОЗРІЛІ ТРАНЗАКЦІЇ
Це шириться мережею.
…ПЕРЕКОНАТИ РЕГУЛЯТОРІВ…
За кілька секунд курс акцій «Вайркард» упав.
За три дні
через нас вартість компанії зменшилася на вісім мільярдів євро.
Історія працює.
Тоді я вперше відчула,
що все може обернутися дуже кепсько.
БЕРЛІН НІМЕЧЧИНА
Я особисто не читав репотаж «Файненшл Таймс».
Типова упередженість.
Вони казали: «Це іноземна змова проти німецької компанії.
Німецьку компанію треба захистити».
«Вайркард» найняла відомого юриста в Баварії.
Адвокат сказав прокурорці Баумлер-Госль,
що «Вайркард» атакують короткі продавці,
і що її існування під загрозою.
Баумлер-Госль зв'язалася з німецьким регулятором.
Тоді регулятор Бафін сказав: «Нам треба захистити "Вайркард"».
І заборонив шортити акції «Вайркард».
І навіть подав до суду на Дена Маккрума й Стефанію Пальму.
Я була шокована, одразу подзвонила Дену й сказала:
«Дене, що відбувається? Що це таке?»
Бафін, фінансовий регулятор, з'являється і каже:
«Ми розглянемо ринкові маніпуляції».
Що це означає?
Оскільки вони не зв'язувалися, ми не знали, які у них докази.
Думаю: «Гаразд. Що вони придумали, що я тепер шахрай?»
Бо я просто не розумію, що тут відбувається.
Думаю, на самому початку я просто не могла повірити,
що після всього, що ми зробили, ми станемо мішенями.
Коли регулятор одного з найпотужніших фінансових ринків Європи,
чітко дає зрозуміти, що вони йдуть за тобою,
можна або дати себе образити,
або спробувати вкласти всю лють і розчарування
у розслідування
найскладнішої історії, яку тільки можна уявити.
Гадаю, ви знаєте, який варіант ми обрали.
Я продовжую працювати в бункері в Лондоні.
Я перевіряв клієнтів «Вайркард»
і зрозумів, що сотні мільйонів євро
бізнесу «Вайркард» надали лише ці три партнери.
«ВАЙРКАРД» АЗІЯ
«Аль-Алам», «Сенджо» й «Пейізі».
На той момент ці три компанії-партнерки принесли
«Вайркард» приблизно половину світових продажів.
Один з таких партнерів був на Філіппінах.
Бізнес під назвою «Пейізі».
МАНІЛА ФІЛІППІНИ
На папері «Пейізі» була дуже важливим для «Вайркард» бізнесом.
Ми кажемо Стефанії: «Треба дізнатися, що відбувається».
Пам'ятаю, як ходила до офісу з логотипами «Пейізі»
й автобусної компанії «Щасливі тури».
Водії входили й виходили.
Було очевидно, що це повсякденні операції.
Тож це просто автобусна компанія.
Якось підозріло.
Я три години їхала на північ від Маніли
по місцевості, яка славиться своїми рисовими полями,
переслідуючи компанію «Коунпей», ще одну партнерку «Вайркард».
І ми нарешті знайшли адресу.
Чийсь дім.
Чоловік середнього віку відчинив двері,
і перше, що я бачу, — стіл з коричневим шпіцом
і маленьким білим песиком.
ФОТО ДЛЯ НАОЧНОСТІ
Там було кілька філіппінців середнього віку,
які робили собакам грумінг.
Це штаб-квартира платіжної компанії?
Було очевидно, що ми стоїмо посеред сімейного будинку,
і тоді хтось згадує:
«Чекайте. Нам надійшло це», —
і вони дали мені конверт.
Я дістаю документ і одразу бачу фірмовий бланк «Вайркард»,
«Коунпей»
та адресу, де ми були.
Я просто завмерла, пам'ятаю, як тремтіла,
бо тоді я зрозуміла, що ми все розкрили.
Я роками намагався розгадати цю загадку.
Що не так з «Вайркард»?
Вони відмивають гроші?
Мають додаткові прибутки?
І раптом ти думаєш:
«Чорт забирай.
Усе це підробка. Усе це несправжнє».
Це просто неймовірний блеф.
…БУХГАЛТЕРСЬКИЙ СКАНДАЛ…
ОБДУРИЛИ РИНОК
Вони придумали діпфейк…
у якому використовували трьох бізнес-партнерів,
щоб створити бізнес такого масштабу.
Зовні вона виглядала як справжня компанія.
Тисячі людей думали, що працюють на законне підприємство.
Наче нове вбрання короля.
ДОКУМЕНТ «ВАЙРКАРД» УКАЗУЄ НА ПОКЛАДАННЯ НА ПАРТНЕРІВ
З'явився новий репортаж від ФТ,
вони говорять про те, що половина вашого світового обороту
і майже весь ваш прибуток
фактично надходять від трьох непрозорих компаній-партнерок
останні роки.
Нас не відволікає цей шум.
Фінансовий трилер продовжується новою сутичкою
між «Вайркард» і «Файненшл Таймс».
Для нас Ден Маккрум був дияволом.
Він продовжував писати те, що знижувало ціну акцій.
У лютому з'явилися нові статті та звинувачення,
і ціна акцій знову впала.
Наприкінці березня з'явилися нові звинувачення,
і ціна акцій знову впала.
МІЛЬЯРДЕР В ОБОРОНІ
Керівництво «Вайркард» дуже швидко заявило,
що в основі цього звіту лежать докази, які нічого не варті.
Є ствердження, що «Файненшл Таймс»
навмисно спричинила падіння ціни акцій «Вайркард»,
щоб спекулянти могли заробити.
Ми думали, що Ден Маккрум заробляє швидкі гроші.
Що вони погані хлопці, а ми хороші.
Звук є.
Гаразд. Почнімо.
Як ви особисто ставитеся до скандалів, плутанини, хаосу?
Колись думали про відставку?
Ніколи не думав про неї.
Відкидаєте можливість, що новини про відмивання
тиснутимуть на ціну акцій?
Ми рішуче відхиляємо ці серйозні звинувачення.
Ми вважаємо, що ці звинувачення — переважно ринкові спекуляції.
На той момент ФТ висунула низку серйозних звинувачень,
але ціна акцій «Вайркард» продовжувала рости.
Люди любили компанію.
На Франкфуртській біржі «Вайркард» оголосили щорічні результати:
прибуток виріс на 35% —
це 350 мільйонів євро,
і сказали, що він продовжуватиме рости.
Після поступу акції платіжного гіганта «Вайркард»
підскочили на понад 6%, коли в компанію інвестували мільярд доларів
з японської групи «СофтБанк».
«СофтБанк» інвестує мільярд доларів у німецьку компанію «Вайркард».
Коли з'явилися новини про інвестиції «СофтБанку», ми були ошелешені.
В обмін на 6% акцій
«СофтБанк» допоможе розширитися до Японії та Південної Кореї.
Нам не вірилося.
Знаєте, ми опублікували те, що вважали явним доказом того,
що це шахрайство.
Але «СофтБанк» збирався надати цій компанії 900 мільйонів євро.
У РОЗПАЛІ СКАНДАЛУ
Тоді ми з Деном почали обговорювати,
як ми збираємося презентувати незаперечні докази.
Це злочинне підприємство.
«Вайркард» довелося щось зробити, щоб нас зупинити.
Наступного дня прийшов лист від «Вайркард»:
«У нас є запис розмови з чоловіком, на ім'я Нік Ґолд,
і він знає, що скоро вийде історія ФТ,
і ви точно в змові, ви продажні».
Нам наказано повідомити,
Моя перша думка: «Добре. Це має бути підстава.
Мабуть, брудні фокуси Марсалека».
У Німеччині є компанія «Вайркард», так?
Це посередник платежів.
Її шортив фінансовий натовп.
А автори з «Файненшл Таймс»
висувають звинувачення щодо підтримки компанії.
Я не знав Ніка Ґолда.
КАННИ ФРАНЦІЯ
Я Нік Ґолд.
Ловіть! Ось так!
Я інвестор.
Поганий, але інвестор.
Я познайомився з Ніком випадково.
Гері Кілбі випивав, святкуючи своє 60-річчя,
і там був Нік Ґолд.
Я пам'ятаю Пола Мерфі. Як ми обоє напивалися.
Він сказав мені, якщо потрібен журналіст, то він допоможе.
Випий стільки, скільки зможеш!
Подзвонив йому через багато місяців і сказав: «Можемо зустрітися?»
Каже: «Не зможу ще два тижні, бо застряг на "Вайркарді"».
Коли він це сказав, я зрозумів, що тут усе очевидно.
Він щось виявить. Щось нехороше,
тобто це легкі гроші.
Я маю шортити цю компанію.
Що я і зробив на суму сотень мільйонів.
Я зайняв солідну позицію короткого продавця,
про що у «Вайркард», мабуть, знали.
Вони знають, що Нік — короткий продавець.
Пізніше я був на пляжі в Каннах,
танцював на столах, робив щось божевільне
й чудово проводив час.
До мене підходить хтось, кого я не бачив багато років.
Я знаю його. Він працював на мене,
каже, що перейняв Інвестиційний фонд Кувейту,
у нього є мільярди фунтів, і вони хочуть інвестувати у фондовий ринок.
То я можу допомогти?
За кілька днів я лечу до Лондона, щоб зустрітися з інвестиційним фондом.
Що ж, зайшов величний шейх,
а його представник зайшов з моїм футболістом,
і вони сіли. Я думав, що можу говорити відкрито.
Кажу, що через шортинг «Вайркард» можна заробити мільярди.
І я знаю, що компанія довго не протягне, бо «Файненшл Таймс» пише статтю,
і компанія шахрайська,
і що ми хотіли будувати кораблі разом.
Це був справжнісінький шейх. Він тхнув достатком.
Він тхнув грошима. Видно, що це справжній шейх.
Я помилився.
Шейх пішов, а хлопці залишилися, щоб обговорити все за нього,
і я залишився з ними двома.
-Привіт. Я Нік Ґолд. -Привіт, Ніку.
Бізнесом якого розміру ви збиралися займатися?
Вони планують інвестувати 50 мільйонів євро.
Добре.
Був короткий продавець Нік Ґолд,
що зустрівся з інвестором, який таємно його записав.
Це непогано в плані… Ми знаємо, що скоро вийде стаття.
Добре.
Думаю, це буде сьогодні.
Тепер ми знаємо, що інвестор був приватним детективом,
якого найняла людина, пов'язана з «Вайркард».
Звідки ви знаєте про вихід статті?
-Почув від «Файненшл Таймс». -Так.
Він дозволив казати, що вони роблять, і що він думає про компанію.
Гаразд. Джерело з «Файненшл Таймс», так?
-Він голова відділу розслідувань. -Так.
Цікаво.
«Вайркард» підіслала несправжнього шейха.
Мій друг, що заплатив чотири мільйони,
до речі, той хлопець їх отримав.
Потім я отримав повідомлення від Пола Мерфі:
«Якого біса ти накоїв?»
Це була повна підстава.
Я був розлючений, дуже розлючений,
бо «Вайркард» знайшла спосіб надати докази,
що доводили, що я особисто був у змові
з хлопцем, який заробляв гроші на шортингу.
АТАКА СПЕКУЛЯНТІВ
За кілька годин усі деталі опинилися в руках німецької преси,
яка пише щось типу:
«Ось очевидні докази корупції у ФТ».
Я був дуже розлючений. Дуже розлючений.
Я був упевнений, що нас підставили,
але я маю захистити репутацію ФТ.
Знаєте, я подумав: «Поле, ти блискучий репортер,
але ти зробив дещо дуже тупе.
Тобі доведеться побути серед штрафників».
Це означало ретельне зовнішнє юридичне розслідування,
щоб показати світові, що в цьому немає правди.
Тоді я вперше відчув себе вразливим.
По суті, нас відсторонили.
Тож ми мали сидіти й чекати, поки відбудеться розслідування.
Але потім історія стала ще дивнішою.
МЮНХЕН НІМЕЧЧИНА
Я Йорг Шмітт із «Зюддойче Цайтунґ».
Я головний редактор слідчої групи.
Я сидів за столом, коли мені раптом подзвонили з невідомого номера.
На іншому кінці була молода жінка. Вона спитала: «Вас цікавить "Вайркард"?
Ви знаєте, де Принцрегентенштрасе 61?
Це секретний офіс Яна Марсалека».
Навіть найближчі колеги Марсалека не знали,
що на Принцрегентенштрасе був другий офіс.
Він зустрічався з дуже відомим колом людей,
вирішував справи і влаштовував дикі вечірки.
Я б навіть сказав, що це банда Марсалека.
Ми бачимо Мартіна В.,
який служив у австрійській спецслужбі.
Ель-Обейді, колишнього офіцера розвідки Лівії.
Стані, росіянина, який нібито навідував свою хвору маму у Мюнхені,
але ми думаємо, що він був з ФСБ, російським агентом розвідки.
Тож раптом у нас з'явилися троє колишніх агентів розвідки,
які крутилися на вулиці Принцрегентенштрасе.
Річ у тім, що вулиця Принцрегентенштрасе — не абиде в Мюнхені.
Вона напроти російського консульства.
Тут є очевидний зв'язок із секретними службами.
Це мене вразило.
Чому спецслужби так цікавляться Марсалеком?
«Вайркард» — це компанія,
у якій щороку проводяться мільярди операцій.
І ці виплати — золота жила для спецслужб,
вони показують, кого можна скомпрометувати,
бо з даних на їхніх кредитках можна дізнатися про перегляд порно,
відвідування борделів і таке інше.
Дуже добре мати інформатора, що завжди рухається по всьому світу,
як от Марселек.
ВІДЕНЬ АВСТРІЯ
Коли з'явилася новина, що Пола відсторонили,
Пол відвів мене в сторону й сказав:
«Браун і Марсалек австрійці.
Порозпитуй. Подивися, що зможеш дізнатися у Відні».
Хтось порекомендував політикиню,
яка розглядала багато речей, пов'язаних з корупцією в Австрії.
Стефані Кріспер.
Відень, на жаль, є привабливою місциною для офіцерів розвідки,
сумнівних персонажів, шпигунів, економічних шпигунів.
Ми зустрілися на човні в Дунайському каналі.
Я просто сказав: «Ви знаєте Яна Марсалека?»
Вона сіла й почала міркувати.
Вона знала когось, хто знає Яна,
але мала бути дуже обережною,
бо він дуже боявся тих, з ким був пов'язаний Ян.
Тож ми домовилися зустрітися з ним у кафе «Прукель».
Стефані зайшла й познайомила мене зі своїм другом.
Далі, мабуть, були найвидатніші 20 хвилин за мої недовгі 14 років у журналістиці.
Мене звати Кілліан Кляйншмідт. Я німецький націонал.
Я працюю у відділі ООН з питань міграції та біженців.
Тобто, я в цьому розбираюся.
Як справлятися з купою людей у роз'їздах.
У 2016 році Австрія готувалася до виборів.
Я отримав листа, у якому йшлося про те, чи хочу я працювати над проєктом
з Яном Марсалеком.
Я не знав, хто це такий.
Я не знав і про «Вайркард».
За кілька днів ми зустрілися у знаменитому ресторані
«Кефер» у Мюнхені.
Надзвичайно красномовний, усміхнений,
австрійський розумник з підвішеним язиком.
Він наголосив, що дуже зацікавлений у проєкті в Лівії.
Перетинаючи Сахару в пошуках кращого життя,
ці мігранти прямують до Європи.
І тут починається їхня довга подорож,
кілька днів їзди від лівійського кордону.
Він наголосив на знанні Лівії, у якій він, мовляв, був кілька разів,
але він справді був зацікавлений у сприянні
стабілізації Лівії.
Він показав, що робить хорошу справу.
Ми домовилися, що він виділить 200 000 євро на фінансування моєї команди,
що працюватиме з таборами біженців у Лівії.
Це було фантастично.
Стосунки з Марсалеком керувалися двома людьми.
Вольфгангом Гаттрінгером, що працював у Міністерстві внутрішніх справ Австрії,
і Бригадиром Густенау з Міністерства оборони Австрії.
Потім з'явився полковник Андрій Чупригін,
колишній офіцер Секретної служби з Росії.
Його представляють не лише як того, хто працює з Яном,
а і як координатора інтересів Росії на Близькому Сході та у Північній Африці.
Це мало бути тривожним дзвіночком.
У лютому ми зустрічаємо Марсалека на Принцрегентенштрасе,
напроти Генерального консульства Росії в Мюнхені.
Це безлюдне місце, стара будівля.
Гарні витвори мистецтва.
Марсалек розмовляє з Гаттрінгером і Густенау, і каже:
«Я хочу навчити й спорядити прикордонників.
Десь 15–20 тисяч людей у Лівії».
По суті, перешкоджаючи перетинанню кордону людям у біді.
Це все дуже погано.
Охорона кордону в Лівії була темою,
яка не була коректною для керівника компанії типу «Вайркард».
Минав час, і я питала себе: «Що йому треба в Лівії?
І чому здається, що він отримує підтримку
з боку австрійського уряду
для проєкту, який не має гуманітарних цілей?»
Як на мене, тоді все зійшлося.
Міграція — це тема, яка змушує виграти чи програти вибори в Європі.
Якщо ігнорувати негативні тенденції
або не контролювати міграцію,
усе швидко піде шкереберть.
Ян Марсалек був посередником між росіянами й правими популістськими партіями.
Логічно, що якщо Росія хоче дестабілізувати Європу,
вона спробує підняти паніку через передбачувані хвилі мігрантів,
створити наратив, який знову розпалить дебати.
У Марсалека дуже хороші зв'язки в Росії.
Саме тому ймовірно, що Ян Марсалек міг намагатися
допомогти росіянам зробити підставу.
Мої думки рухалися з шаленою швидкістю.
Це було просто божевілля.
Директор німецької компанії не має бути залученим
до співпраці з руйнівними правими партіями,
щоб нажитися на проблемах міграції чи завербувати ополченців.
Ідея була б божевільною,
якби не той факт, що мені це здавалося правдою.
ЛОНДОН АНГЛІЯ
Тож Сем починає дізнаватися про божевільні зв'язки з Росією.
Тепер ми маємо бути параноїками на рівні державної безпеки.
Ми відмовляємося від цифрових форм.
Усе має бути від руки й не обговорюватися телефоном.
Пол дізнався про 28 приватних детективів,
які блукали Лондоном за людьми.
Тож я почав стежити за шпигунською операцією приватного детектива.
Тоді ми дізналися, що відповідальний за цю операцію
був колишнім головою зовнішньої розвідки лівійського уряду.
Рамі Ель-Обейді.
Ми знали, що Марсалек вже був зацікавлений у Лівії.
Хто почує слова «лівійський шпигун» і подумає:
«Так. Саме так. Усе точно в нормі»?
Тому я виходжу з дому в пошуках камер,
виходжу з офісу в різний час, сідаю на різні потяги.
Я їхав у метро,
доїжджав до зупинки й чекав, поки двері почнуть зачинятися.
Тоді я вистрибував і озирався:
«Чи ще хтось вийшов зі мною?»
Це був момент, коли я хвилювався за свою сім'ю.
Це Фредді Маккрум, йому три дні.
Ось що тебе турбує. Ти зробиш усе, щоб захистити своїх дітей.
І думка, що ти поставиш їх під загрозу заради історії…
Хто б схотів це зробити?
Підслуховувати журналістів — злочин.
Зламувати електронну пошту — це злочин.
Найгірше те, що це залякування було досить успішним.
«Файненшл Таймс» розпочали внутрішнє розслідування щодо Дена Маккрума,
і «Вайркард» скористалася цим по максимуму,
а її ринкова ціна продовжувала зростати.
Вони навіть змусили канцлерку ФРН просувати компанію в Китаї.
Усе це сталося в ті місяці, коли «Файненшл Таймс»
не писали ніякої критики щодо «Вайркард».
Це були просто жахливі часи. Я хотів їм помститися.
Я був розлючений.
Коли розслідування закінчилося, і ми побачили, що все в нормі,
я звернувся до Пола й Дена.
Я сказав: «Хай в наступній історії проллється кров».
Ми мусили знайти спосіб, щоб усім стало зрозуміло,
що «Вайркард» — фальшивка.
Ми були злі, але не можна було відступати.
Зібрали повну картину.
«Вайркард» — підробка. Їхня фірма несправжня,
а Маркус Браун вам бреше. Ось документи, які це підтверджують.
ДОЧІРНІ КОМПАНІЇ «ВАЙРКАРД» ОХОПЛЕНІ СУПЕРЕЧНОСТЯМИ
НЕ ЧУЛИ ПРО «АЛЬ-АЛАМ»
Ось як робляться фальшивки.
Партнери, яких не існує, клієнти, яких не існує.
Тут є все, що треба, щоб увімкнути мигалки,
поїхати в офіс «Вайркард» і заарештувати всіх.
«Файненшл Таймс» припускають,
що ви перенаправили мільярди євро у виплатах
до 34-х імен через компанію-партнера в Дубаї «Аль-Алам Солюшнс».
НІКОЛИ НЕ ЧУЛИ ПРО «АЛЬ-АЛАМ»
більша частина клієнтів ніколи не чула про «Аль-Алам».
Дозвольте дати чітку відповідь.
Ця інформація не є правдивою,
як це було представлено ФТ.
Ми можемо повністю відхилити ці звинувачення.
АКЦІЇ «ВАЙРКАРД» УПАЛИ НА 13% ЗГІДНО З БУХГАЛТЕРСЬКИМ ЗВІТОМ
Звітність Денна Маккрума у «Файненшл Таймс»,
звісно, стурбувала нас.
Але я не бачив жодних транзакцій
на Близькому Сході чи на Філіппінах.
Те, що їх не могло існувати, було для мене чимось нелогічним.
Було боляче, бо це те, у що вірилося.
Ми були переконані, що через нас «Вайркард» утратив купу грошей,
що це знищить бізнес. Але цього не сталося.
Але останні докази ФТ було важко ігнорувати.
«Вайркард» категорично відкинула звинувачення у неправомірності.
Але 21 жовтня
«Вайркард» призначила КПМГ провести спеціальний аудит,
щоб підтвердити, що вони не були залучені в жодні неправомірні справи.
Докторе Маркусе Браун, ви вирішили провести зовнішній аудит
через звинувачення, які висунула ФТ.
Питання: «Чому тільки зараз?»
Ми швидко відреагували.
Статтю в газеті опублікували лише тиждень тому.
Спочатку Браун не хотів цього розслідування.
Ми відхиляємо ці звинувачення на 100%.
Люди з «Вайркард» мали знати, що в них буде багато клопоту.
Коли аудитори представлять звіт?
Я не хочу забігати наперед, але ми думаємо, що за кілька місяців.
Ми впевнені, що отримаємо результати дуже швидко.
Чорт. Історія працює.
Нарешті ми мали вплив. Вони не могли його проігнорувати.
Інвестори достатньо на них натиснули,
тож їм довелося призначити КПМГ.
Здавалося, що тоді ставки підвищилися.
МЮНХЕН НІМЕЧЧИНА
Мене звати Йоахім Гіл.
Я сусід Маркуса Брауна.
Мені завжди здавалося, що ця людина знаходиться під неймовірним тиском.
Він ніколи не вітався з сусідами.
Він просто завжди сідав у машину.
Ні добрий день, ні до побачення.
Одного дня близько 20:30
я припаркував свою машину в гаражі.
Було темно, і я побачив Маркуса Брауна біля входу до нашої будівлі.
Я бачив його при штучному освітленні, і він виглядав дуже напруженим.
Його оточували люди, яких я не впізнав.
Вони здавалися дивними.
Вони не були схожі на ділових людей.
Вони були схожі на охоронців,
групу бандитів чи щось таке.
Не було схоже на те, що вони хотіли його захистити.
Я радше думав, що вони прийшли
виконати роботу.
Стосунки доктора Маркуса Брауна та Яна Марсалека явно погіршилися.
У грудні 2019 року
ми влаштували різдвяну вечірку для нашої команди,
і Ян Марсалек приїхав дещо несподівано.
А потім він з усмішкою сказав:
«Мартіне, якби ти вкрав 100 000 у компанії,
я б тебе не поважав.
Якщо хочеш вкрасти у компанії, доведеться вкрасти мільйони,
сотні мільйонів».
Поки це відбувалося,
у Брауна виникла фантастична ідея.
Найголовніша його ідея.
Планувалося захопити «Дойче Банк»,
найбільший банк Німеччини.
Це був проєкт «Пантера», план ворожого захоплення.
Велика консалтингова компанія склала документ,
який показав, що логічно об'єднати старий банк з новою технологічною компанією.
«ВайрБанк», або як ще там його можна назвати.
Ідея була в тому,
що якщо ви об'єднаєте ці дві компанії,
а баланс «Дойче Банку» буде значно більший, ніж баланс «Вайркард»,
то шахрайство «Вайркард» буде легше приховати.
Якщо у вас є банк, як «Дойче Банк»,
можна сховати в ньому багато неправильних чисел.
Це по-своєму геніально.
Це як замість того, щоб утікати,
просто взяти банк під контроль.
Якби вони це зробили, Маркус Браун був би геніальним фінансистом,
який керує однією з найбільших фінансових організацій у світі.
Це був останній постріл Брауна.
Аудитори «Вайркард», EY,
вжили додаткових заходів, щоб перевірити 1,9 мільярда готівки,
які, за заявою «Вайркард», справді існували.
У «Вайркард» сказали,
що 1,9 мільярда євро знаходяться у двох філіппінських банках.
Цього разу аудитори вимагали реальних доказів,
що у «Вайркард» є доступ до грошей, про які вони заявляли,
чого компанія, звісно, не могла зробити, бо грошей не існувало.
Тож усі хотіли знати, чи дізнається EY правду?
2020 ЦІНА АКЦІЙ: 104.50 ЄВРО
18 ЧЕРВНЯ 2020 РОКУ
ДЕНЬ РЕЗУЛЬТАТІВ
Тієї ночі я не могла заснути,
бо хотіла бути готовою.
Якщо були речі, пов'язані з «Вайркард»,
я ними займалася, бо в глибині душі знала, що це станеться саме в той день.
Ми заробили майже 100 мільйонів у розпал «Вайркард»,
поки не закінчилися акції.
ЛОНДОН АНГЛІЯ
Того ранку я встав о шостій і чекав, коли щось станеться.
Раптом з'явилося оголошення.
Аудитори не можуть знайти 1,9 мільярда євро
які, начебто є на депозитних рахунках в Азії.
Два банки на Філіппінах,
де мали бути 1,9 мільярда євро,
сказали, що не мали ділових стосунків
з платіжною системою.
Документи підроблені.
Щойно я це побачив, зрозумів, що гра закінчилася.
18 ЧЕРВНЯ 2020-ГО 104.50 ЄВРО
Ціна акцій падає. Короткі продавці це бачать.
Вони починають продавати кожну акцію, до якої можуть дістатися,
і заробляють купу грошей.
Як можна так просто втратити пару мільярдів доларів?
Ціна акцій впала на 70%.
Чорт. Ми це зробили!
Розумієте, ми це справді зробили.
Нарешті ми дістали тих покидьків.
ЦІНА АКЦІЙ: 1,28 ЄВРО
Вочевидь, чудово отримувати гроші.
Ми раді за інвесторів, і це велика перемога.
Ми отримуємо задоволення від процесу полювання,
та наш найбільший приз — «Вайркард»,
і підозрюю, що залишиться ним надовго.
ЗАЯВА РАДИ ДИРЕКТОРІВ 18 ЧЕРВНЯ 2020-ГО
від імені правління «Вайркард»,
я хотів би пояснити наступне.
Пресконференція того вечора була як «Маппет-шоу».
Браун читає з телесуфлера.
Смертний вирок вже винесено,
але досі здається, що він збирається оголосити
чудовий квартальний звіт наступного місяця.
Зараз неможливо виключити, що «Вайркард»
стала постраждалою стороною
у чималій справі про шахрайство.
За тиждень у «Вайркард» ввели зовнішнє керування. Вони збанкрутіли.
Директора «Вайркард» заарештували за підозрою у фальсифікації рахунків.
І Маркуса Брауна заарештували.
А Ян Марсалек просто зникає.
Де виконавчий директор неплатоспроможної платіжної системи
«Вайркард», австрієць Ян Марсалек?
Колишній операційний директор «Вайркард» Ян Марсалек
міг повернутися на Філіппіни.
Він прибув 23 червня.
Це було два дні тому,
і вчора вранці він вирушив до Китаю.
У агента завжди є шлях утечі.
Ми знали, що тієї п'ятниці Марсалек був у офісі до обіду.
Він нібито сказав,
що має полетіти на Філіппіни, щоб усе прояснити.
Він пішов на вечерю з Мартіном В. того вечора.
Мартіном, якого він знав з Принцрегентенштрасе,
і який колись був у австрійській секретній службі
разом з правим австрійським політиком,
і який забронював рейс Марсалеку.
Марсалек заплатив майже 8000 євро готівкою,
і згодом його слід зник.
Він не полетів на Філіппіни. Це нісенітниця.
Він не міг потрапити в країну через карантинні обмеження.
Є бази даних, де можна перевірити дані про рейси.
З 2015 року він щонайменше 60 разів літав до Росії.
Був один рейс
з маленького аеропорту біля Відня до Мінська.
Це недалеко від Москви.
Кордон з Росією не контролюється, і саме тут утрачається слід.
А потім лише чутки.
Ми точно не знаємо, чи був Марсалек інформатором секретної служби, чи ні.
Ян Марсалек був дуже тісно пов'язаний з паралельним світом спецслужб,
тому, гадаю, його не так легко знайти.
Ми знаємо, що він іноді з'являється в мережі на старому акаунті в «Телеграмі».
Можу перевірити ще раз.
Він заходить в мережу раз на декілька місяців.
Востаннє це було 27 травня 2021 року.
Німецький парламент почав політичне розслідування щодо «Вайркард»,
одного з найбільших скандалів Німеччини.
Фінансова катастрофа для тих, хто вклав гроші у «Вайркард».
Це була перша компанія у списку DAX, що збанкрутіла.
КОЛИ «ВАЙРКАРД» ЗБАНКРУТІЛА, ЗБИТКИ ІНВЕСТОРІВ ПЕРЕВИЩИЛИ 20 МЛРД ЄВРО
Думаю, найближче оточення «Вайркард», яке знало, що насправді відбувається,
було дуже малим.
Звісно, Марсалек.
Цікаве питання полягає в тому, чи знав про все це Браун?
Він не був емоційним. Він був дуже напружений.
А потім він виступив з коротким вступним словом.
«Я лише можу сказати, що нас усіх обдурили.
Я жертва».
Потім його адвокат сказав, що він більше не відповідатиме.
Він просидів там три години й не відповідав.
Знову переживаючи весь цей досвід,
я почуваюся наївним, бо не бачив певних речей.
Я особисто вірю,
що є ймовірність, що він не знав, що робив Ян Марсалек,
але, гадаю, він був зобов'язаний про це знати.
Думаю, те, що ми поки знаємо — це верхівка айсберга.
Коли Ян Марсалек з'явиться й порушить тишу,
тоді ми дізнаємося всю історію.
Якщо Ян там, я хотів би з ним поговорити.
Я роками намагався залізти йому в голову.
Хто саме вчиняв шахрайство всередині?
Про що вони говорили з Маркусом Брауном?
Чи був крах полегшенням?
Це цікаво, правда?
У 2020 РОЦІ ДЕНА МАККРУМА НАГОРОДИЛИ
НАЙВИЩОЮ ПРЕМІЄЮ НІМЕЧЧИНИ ЗА ЖУРНАЛІСТСЬКЕ РОЗСЛІДУВАННЯ
У 2022 РОЦІ БРАУНА ЗВИНУВАТИЛИ В ШАХРАЙСТВІ,
ЗЛОЧИННОМУ ЗЛОВЖИВАННІ ДОВІРОЮ І МАХІНАЦІЯХ
БРАУН СКАЗАВ, ЩО НЕ ВІДПОВІДАТИМЕ
ЯН МАРСАЛЕК ЗАЛИШАЄТЬСЯ ВТІКАЧЕМ
ЗА МОТИВАМИ КНИГИ «ФІНАНСИСТИ: ГАРЯЧИЙ СТАРТАП, ШАХРАЙСТВО,
ПОШУК ІСТИНИ» ДЕНА МАККРУМА
Переклад субтитрів: Мар'яна Ківерська