ŠKOLA DOBRA A ZLA
Před mnoha lety dva mocní bratři založili školu
pro udržení rovnováhy mezi dobrem a zlem v pohádkovém světě.
Celé věky sdíleli svoji moc v míru.
Věci ale zřídkakdy zůstanou beze změny…
Podváděl jsi.
Aréna má jasná pravidla: žádná kouzla.
Není to podvádění, když vyhraješ. Jedině když tě chytí.
- Žádám odvetu. - Na to nemáme čas.
Naše souboje jsou jediné, co mě poslední dobou baví.
Cítím to stejně, ale musíme jít.
Přece jenom řídíme jednu z nejdůležitějších škol světa.
Je to pěkná nuda.
Co chceš, Rafale?
Odvetu.
Tentokrát s magií.
Nebudeme se držet zpátky.
No tak, Rhiane.
Ukaž, co v tobě je.
Ty si prostě nedáš…
To by stačilo, Rafale!
Možná tak tobě, ale já už se nehodlám spokojit s půlkou.
Chci celou školu!
Ne!
Co jsi to provedl? To je…
Krvavá magie.
Pátral jsem po ní roky, ale včera večer jsem ji konečně získal.
Není zakázaná jen tak pro nic.
Pohltí tě. Je neovladatelná.
Stejně mám radši chaos.
Tisíce let jsi nadržoval hrdinům.
Udržovali jsme rovnováhu!
Teď je řada na mně.
Rafale…
Už si nenechám poroučet.
Odteď bude všechno jinak.
Můžeme spolupracovat.
Zlo s nikým nespolupracuje.
Nedělí se.
A až s tebou skončím,
už nikdy neprohraje.
Ne!
Rafale…
O mnoho let později
se v daleké zemi
začal odehrávat nový příběh…
Žila byla dívka jménem Sofie.
Odvážná a překrásná dívka
s nebývalou grácií,
které bylo souzeno změnit svět.
Říkám ti to naposledy,
ty líná povalečko.
Koukej se vyhrabat z postele.
Sofie, vím, že mě slyšíš.
Zachraňte mě někdo.
Už jsem vzhůru! Hlavně ty dveře nevyraz.
Vyrazím, pokud tu nebudeš do pěti minut.
A opovaž se hodinu česat.
Aspoň mám co.
Tak jo. Zklidněte hormon, kluci.
Dobré ráno, rodinko.
Neplýtvej jídlem, Sofie. To rajče mělo přijít do guláše.
To si snad děláte srandu.
Kousek za vesnicí na druhé straně Gavaldonu
mezitím ve skromné chatě na vrcholku Hrobového vrchu
žila dívka jménem Agáta.
Sakra.
V zírání na tebe nikdo nemá, Smrťáku.
Můžeš na chvilku, Agi?
Vařím prababiččin lektvar lásky pro vdovu Grunfeldovou.
Něco mu ale chybí.
- Bolehlav. - No jasně.
Agáta nevěděla, jestli je její matka opravdová čarodějka,
protože lektvary, které uvařila, nikdy nezabraly.
Její matka ale do Agáty vkládala veškeré naděje,
protože věděla, že má na to stát se skvělou čarodějkou.
A tamní děti s ní souhlasily.
Čarodějnice!
- Upalte ji! - Čarodějnice!
Zdravíčko, lesní kamarádi.
- Podivínky! - Exotky.
Já tuhle vesnici tak nesnáším.
Naštěstí měly jedna druhou.
Přátelství mezi dvěma tak odlišnými dívkami
by se leckomu mohlo zdát neobvyklé.
Už od útlého věku…
Fuj!
…ale sdílely zvláštní pouto.
Když Sofii umřela matka, která ji milovala ze všech nejvíc…
Nezapomeň, že jsi výjimečná.
Jednou změníš svět.
A budeš žít šťastně až do smrti.
…získala kamarádku, která ji měla ještě raději.
- Kdo je tam? - Něco jsem ti vyrobila.
Je mi líto, že ti umřela máma.
A tak mezi nimi pod tamním stromem přání
vzniklo pouto, o kterém věděly, že jim vydrží nadosmrti.
Snad po sté ti říkám, že ne.
Nebudu tě nutit úplně měnit styl.
Můžu ti dát jenom okurky na oči a pemzový peeling.
Čau, ošklivko.
Ty mu neodpovíš?
Mluvím na tebe.
Erik říkal, žes ho proklela.
- Jaký Erik? - Nevím.
- Jsme spolužáci už osm let! - Divně ses na něj koukla.
A teď ho všechno svědí.
Asi se dost nemyje.
Nemáš náhodou vši?
Ticho tam!
Myslíte si, že jste něco víc. Přitom ty jsi jenom megera a ty příšera.
Podivínky.
A já jsem Erik.
Myslím, že se mu líbíš.
Komu? Erikovi?
Komu že?
Musím mámě donést bolehlav od paní Fisherové.
Stejně musím pro třásně.
- Sejdeme se U Deauvillové. - Počkej, Sofie…
Tak jo.
Super.
Čarodějnice.
Je to ježibaba.
Ahoj.
Nazdárek, maličká.
Tak se ti to líbí?
Ty jsi ta, co bydlí na hřbitově.
Bydlíme u hřbitova.
Všichni říkají…
Všichni říkají, že jsi čarodějnice.
Víš, co jsme jim tu dřív dělávali?
Upalovali jsme je.
Měj se, kámo.
Žádný čarodějnice tu nechceme.
Rozumíš?
Akorát tu slušným lidem otravujete život.
Vážně pochybuju, že tu žije jediný slušný člověk.
- Jsi v pořádku? - Jo. Jsem v pohodě.
Pojď, jdeme.
Stavíme se k Deauvillové, jestli nemá něco nového.
Nespěcháš domů?
Podíváme se, co tam má.
KNIHKUPECTVÍ U DEAUVILLOVÉ
Moje oblíbené čtenářky!
Ještěže jste se zastavily.
Včera nám přišla spousta knih.
- Nějaké horory? - Ano, pár zajímavých.
A co pohádky?
Nic, co bys už tisíckrát nečetla, Sofie.
Ale všimla jsem si několika zajímavých starších vydání.
Jen se tím prohrabejte.
Možná to bude znít šíleně, ale co kdybys zkusila něco nového?
Třeba něco kromě dětských knížek?
Myslíš například Krev homunkula?
To nemusí být.
Já radši Popelku.
Jen se podívej na všechny ty šaty.
Našla jsi ji.
Podívej na ten slepotisk.
Kdo je ŠDZ?
Ne kdo, ale co. Škola dobra a zla.
Ty ji neznáš?
- Kde stojí? - To nikdo neví.
V jiném světe a jiném čase.
Legenda ale praví,
že v ní začíná každá známá pohádka.
Na Škole dobra se učí hrdinové.
A na Škole zla padouši.
- Alespoň se to tak říká. - V blázinci, že?
Tím si nejsem tak jistá.
Před dvaceti lety zrudla obloha a z naší vesnice
unesli dívku jménem Leonora.
Mnozí myslí, že si ji vzala Škola.
Co se s ní stalo?
To nikdo neví.
Už o ní nikdy nikdo neslyšel.
Tak bychom se odsud mohly dostat. Přijímají nové studenty?
Děláš si srandu?
Jo.
„Drahá Školo dobra a zla,
jakožto budoucí princezna bych k vám ráda docházela.
Dovolím si vyjmenovat důvody,
proč jsem ideální uchazečka.
Už odmalička vím,
že je mým údělem změnit svět.“
Ochotná zkusit cokoliv, aby utekla svému současnému životu…
Snad opravdu existuje.
…Sofie svěřila všechny své naděje
stromu přání.
- Nenávidím svoji macechu! - Cože?
V továrně teď nabírají. A ona chce, abych šla taky vydělávat.
Tak seknu se školou i já. Sežene práci i mně?
A co pak? Budeme žít nudný vesnický život jako ostatní?
Máma říkala, že musím něco dokázat, Agi.
Něco významného.
Takže v noci odjíždím.
Počkej, Sofie. Celý život jsi strávila v Gavaldonu.
Vůbec nevíš, jak to jinde vypadá. Nikdo z nás to neví.
O to přesně jde.
Víš, že tady mě nikdy nic zajímavého nepotká.
S obyčejným životem se nespokojím.
Prostě ne.
Podívej.
Pamatuješ?
Jo, minulý týden jsem ji našla na půdě.
Vidíš? Něco významného jsi už dokázala.
Ten den, kdy jsme se spřátelily.
Bez tebe to tu nevydržím.
Promluvím si s vašima a řeknu jim, že je to nefér.
Budu ti říkat královna Sofie z Gavaldonu.
A nechám si od tebe změnit účes.
Hlavně prosím tě neodcházej.
- Dobře. - Slibuješ?
Slibuju.
Díky!
„Královna Sofie z Gavaldonu…“
V tu chvíli se Sofie rozhodla,
že si už nebude jenom přát, aby se její život magicky zlepšil.
Bylo načase vzít ho do vlastních rukou.
I kdyby to znamenalo porušit slib, který dala své jediné kamarádce.
Promiň, Agi.
Některá přání ale nelze vzít zpět.
OPOUŠTÍTE GAVALDON
- Takže jsi stejně chtěla utéct! - Promiň, Agi.
Co to bylo?
Rudé nebe. Tak ona je to pravda.
Sofie.
Hej, musíme odsud vypadnout.
- Tohle jsem si přála, Agi. - Cože?
Sofie!
Vydrž!
Už běžím!
Sbohem, Gavaldone!
Sbohem, obyčejný živote!
Sbohem, nízké cíle!
Agi, ne!
Nech mě jít, prosím!
Ani náhodou! Nikdy tě nepustím!
Ne.
To nebylo nic špatného, Agi.
Promiň, Sofie, ale nemohla jsem to riskovat.
- Nedovolím, aby se ti něco stalo. - Já vím.
Panebože.
Tohle je super, Agi.
To teda není!
Neboj se.
Vážně se to děje, měla jsem pravdu.
Podívej, Agi. To musí být Škola dobra.
To je nádhera!
Počkat, to znamená…
Panebože, to je ta druhá.
Po tomhle jsem vždycky toužila.
Já teda ne.
Musíme se vrátit, Sofie. Víš, že mě máma potřebuje.
Až mě vysadí ve Škole dobra, vezme tě domů.
Chci, aby tam vzal nás obě!
Ne, Agi!
Ne! Ve Škole dobra máš vysadit mě, ne ji!
Ne, vezmi mě zpátky! Prosím!
Ne! Ty to nechápeš! Jsem dobrý člo…
No super. Ten pták mi sežral košili.
Pane jo. Můžu si sáhnout na tvý vlasy?
Čarodějky nemívají princeznovský vlasy.
Určitě voní jako dort.
Dorty já miluju.
- Nejsem čarodějnice! - Hej, kam to jdeš?
No tak!
Pomoc!
Do řady, nováčku.
- Promiň! - Dávej bacha, podivínko.
To ne!
Poslouchejte mě, já sem nepatřím. Jsem dobrý člověk!
Bože, nesnáším nástup prváků.
Mám být princezna, ne záporačka!
Ne!
Ona zabila vílu?
Cože?
Božínku.
Ztratila ses?
To je slabé slovo.
Jak se odsud dostanu?
Co to má znamenat?
Vypadá jako čarodějnice.
Spíš jako troll.
Nebo démonka.
Možná polohrbáčka?
Vždyť nemám hrb.
Tak to potřebuješ ke krejčímu.
Jak se dostanu tam do té školy?
Bylo mi to jasné už po čichu. Je to Nikdyvícka.
Poslouchejte mě. Jenom potřebuju najít kámošku.
To je fuk, víly se o ni postarají.
Pojďte, holky.
Co je? Odcházím.
Ne, musím…
Nechte toho!
Co to…
Ne, pusťte mě!
Nechte mě!
Tak se zase potkáváme. Těší mě.
Je čistší než moje vlastní. Věř mi.
- Já jsem Hort. - Hort?
To zní jako něco, co člověk vykašle.
Nic hezčího mi ještě nikdo neřekl.
Magore.
Promiňte.
Vy to tu vedete? Jsem na špatné škole.
Jak znepokojivé. A nepravděpodobné.
Ustup. Jak se jmenuješ?
Nebo víš ty co? Zkusím si tipnout.
To neuhodnete.
Sofie.
Z Gavaldonu.
Trefa?
- Jako vždy. - Stala se chyba.
- Určitě… - Jsi Čtenářka?
Ráda čtu, jestli se ptáte na tohle.
Neptám. Čas od času jsou do této vážené instituce
přijati i šťastní uchazeči zvenčí.
Říkáme jim…
Čtenáři.
Protože se o úžasných dobrodružstvích, která se zde odehrávají,
můžou pouze dočíst.
A teď mě prosím omluv.
Musím se věnovat špatnostem.
Jdeme na to!
Pozor!
Pozor, budoucí padouši!
Když otevřete svoje krví podlitá očka,
na stěnách najdete rozpis kolejí a rozvrhy.
Obojí byste si měli zapamatovat.
Tak se snažte.
Panebože.
Už se mě nikdy nedotýkejte.
Tak jo! Fajn!
Nemají být víly milé?
Čest jeho jménu.
Já jsem snad v pekle.
Jo, jsem.
Co to…
- No ty krá… - Zdravíčko.
Vidím, že jsi našla salón.
Výborně, Agáto z Gavaldonu.
Mohla by ses před prohlídkou školy trochu upravit?
Nebo spíš trochu víc.
Jak víte, jak se jmenuju?
Protože jsem tě očekávala.
Jsem profesorka Doveyová
a pomůžu ti, s čím budeš potřebovat.
Konečně. Sem se chtěla dostat kámoška.
- Ta Nikdyvícka? Nikdy. - Kdo že?
Tvoje kamarádka je Nikdyvícka.
A ty patříš do Navěku.
Věříme totiž ve šťastný život navěky.
Nikdyvícové ne.
Škola zla. Škola dobra.
- Zlo… - Jasně, chápu.
Očividně tu došlo k velkému omylu.
- Jen se na mě podívejte. - Drahoušku…
Dobré srdce nemá se vzhledem nic společného.
Rozhodující jsou činy.
Pokud jsi tady, musíš mít ohromnou moc.
Žádnou nemám, věřte mi.
Vsadím se, že se ji jenom musíš naučit používat.
Svými city, protože magie naslouchá emocím.
Čím silnější emoce, tím silnější magie.
Když v sobě najdeš dost vášně,
dokážeš cokoliv.
To je pro tebe.
- Jak jste to udělala? - Teď jsem to řekla.
- Aha. - Je to tak.
Mnohokrát děkuju za prima podívanou.
Užijte si svoje kouzla.
Já musím najít kámošku a vrátit se do Gavaldonu.
Stůj!
Podívej, jestli vážně došlo k chybě,
někdo to tu pěkně schytá.
Doslova.
Takže než to nějak vyřešíme,
budeme dělat, že k žádné nedošlo. Dobře?
Cesta zpátky navíc neexistuje.
Počkat. Cože?
Mám nápad! Převlečeme tě do správného úboru.
Ano.
Jen se na ně podívej!
Nech mě hádat. Nejsi na růžovou?
Žádný problém!
Máme taky fuchsiovou, lososovou, malinovou,
korálovou a purpurovou.
Tolik barev!
Miluju svoji práci.
- Sofie! - Agi!
- Hej! - No tak!
Dostala jsi šaty?
Sedni si a mlč, Čtenářko!
- Počkejte! - Pojď.
No dobře!
A zůstaň!
Zdar.
Zase já.
Panebože.
Táta říká, že se se Čtenářema nemám bavit. Prý to nosí smůlu.
Určitě jsi o něm četla. Jmenuje se Kapitán Hook.
Má parádní loď.
Chceš kousnout? Je to pěkně shnilý.
Elegance a krása první?
- Když jinak nedáš. - Jsem ráda, že souhlasíš.
Vítejte, prváci!
Jsem profesorka Doveyová,
děkanka Školy dobra.
Navěkové!
A já jsem paní Lessová, děkanka Školy zla.
Sejmeme vás!
- Ve Škole dobra nejsou kluci? - Je jich tam plno.
Zvedne se ti z nich kufr.
Podle tradice
nás teď loňští vítězové…
Zase my, jaké to překvapení.
- To teda. - …poctí ukázkou
svého ohromujícího hrdinství.
Pánové!
Banda ubožáků.
Pane jo.
No nejsou úžasní?
Jestli jste už dotančili, kluci,
- můžeme si doopravdy zabojovat. - Ten tu chyběl.
Co vy na to?
Kdo to je?
To je Tedros!
Jeho táta byl král,
takže samozřejmě musí mít vlastní trapnej nástup.
Víte co? Budu na vás hodný.
Útok!
Jo!
Nechápu, co je na tom jejich kulatým stolu tak skvělýho.
- Jeho táta je král Artuš? - Nuda.
Páni.
Dobrá práce.
Podíváme se, jak si povedeš v opravdovým souboji.
Připrav se na smrt.
Sejmi ho!
No tak.
Když už bojujeme, neměli bychom se omezovat.
Ale no tak, to je faul!
Vždyť má kouzelnej meč.
To přece není fér!
To je Excalibur.
To jako fakt?
Já vím, jsem potvora.
Sakra.
Je od tebe milé, že jsi zase prohrála.
Bravo!
Hrdinské vystoupení!
Podí…
- Promiňte, má paní. Vy… - Že sem nepatřím? Jo, já vím.
Stejně tu blbou růži nechci.
Takhle mimochodem vypadá normální holka.
Chtěl ji dát mně.
Normální holko.
Vedle mě je volno, Teddy.
A nic takového jsem pro tvoji informaci říct nechtěl, ale dobrý pokus.
Jak voněl?
Namyšleně.
Na těchto dvou školách
z vašich srdcí odstraníme jakékoliv pochyby
a vaše duše vytříbíme do jejich nejčistší podoby.
Budete ryze dobří.
Nebo ryze zlí.
Budoucí hrdinové a padouši,
byli jste vybráni,
abyste bránili a udržovali
rovnováhu mezi dobrem a zlem.
Kdyby došlo k narušení této rovnováhy…
To teď s prváky nemusíme rozebírat, ne?
Dnešek se nese ve znamení šťastných nových začátků.
Nebudeme si kazit náladu.
Navíc jsem si jistý, že si tento ročník povede výjimečně dobře.
Stejně jako vaši rodiče jste tu,
protože svět příběhů potřebuje velké hrdiny a padouchy,
aby okolní svět naučili,
jak dělat správné volby.
Takže dodržujte školní řád, pilně studujte
a pamatujte, že Dějopisec za dobrodružstvím posílá jen ty nejlepší.
Co když jsme ale na špatné škole?
Nebo jsme tu omylem a chceme zpátky domů?
Škola dobra a zla chyby nedělá,
tak si užijte semestr.
Studenti, dostavte se do svých přidělených pokojů.
Bomba.
Hrdinové s padouchy nebydlí.
Reeno, řekni vílám, ať mi odnesou kufry.
Stěhuju se.
Ale budeš mi chybět.
Snaž se tu nic nezničit.
Sladké sny, Nikdyvícko.
Hej!
Ne, vy to nechápete! Musím najít svoji kámošku!
Říkala jsem, že ji dají k nám.
Nech mě hádat.
Jmenuješ se Kráska, Anastázie nebo Cukroušek?
Vlastně jsem Sofie.
Vy jste ale buranky.
Vítej v pokoji 66.
Já jsem Dot, dcera Roberta de Rainault.
- Roberta… - Ale no tak.
Šerifa z Nottinghamu.
To nic. Není přece tak slavný.
No jo. Robina Hooda skoro nikdo nezná.
Nauč se dějiny, nicko.
Tohle je každopádně Anadil.
A tohle sluníčko je Hestera.
Můžeš spát vedle mě, Sofie.
To jméno se na záporačku moc nehodí.
To teda.
- Není žádná záporačka. - Jasně, že nejsem.
Jen se na mě koukněte.
Vypadám snad jako čarodějnice, troll nebo nějaká nechutná ježibaba?
To je moje máma.
Tak jo, nekoukej se dolů.
To je jenom Amor, ty pako.
Tak jo, nebuď trapná.
Nebuď trapná.
To zvládneš.
Ahoj.
Studenti na římsu nesmí.
Připrav se na trest!
A já si stěžovala na Gavaldon.
Tak jo, princezno. Proč jsi mě zatáhla až sem?
Mám vysoké podpatky.
Jde o ty Čtenářky.
Obě tvrdí, že jsou na špatné škole.
A já mám pocit, že tu vážně něco nehraje.
Jediné, co tu nehraje,
je ředitelovo rozhodnutí je sem přivést.
Co když vážně udělal chybu?
Co když je umístil do špatných škol a bude to mít hrozné následky?
Nikdy by to nepřiznal.
Svalil by to na jednu z nás
a víš, co by se stalo pak.
K žádné chybě nedošlo. Navíc by tě to mělo těšit.
Dostala jsem další chudinku.
Sofii z Gavaldonu.
Cože? To ne. Jak to myslíš?
Ale no tak. Už více než 200 let jsme nic nevyhráli.
Párkrát jste to málem dali.
To ale nestačí!
Musím svým studentům dát pořádně zabrat.
Pokud bude zlo slabší než dobro,
svět nebude v rovnováze.
A teď mě omluv,
mám spoustu práce.
Lessová!
Drž se od Sofie dál, malá čarodějko.
Čekají ji velké věci
a teď už patří jenom mně.
Kde jsi, Sofie?
Tvoje máma je určitě krásná uvnitř.
Musím se dostat na druhou školu. Jsem dobrá.
Jo, v maskování záporáctví.
Nejsem záporačka!
Vyřešíme to vědecky.
Pokud je dobrý člověk, víly ji chytí.
Jestli se ale nechutně rozmázne na skále,
je to záporačka.
Snad to bude to druhý.
Je záporačka, akorát to ještě neví.
Ne, nejsem.
Kňourá jako někdo od Navěků.
I tak páchne.
A má takový vlasy.
- Nebo spíš měla. - Hej!
Na vlasy mi nesahej!
Víš, jak poznáš, že nejsem záporačka? Podívej se do zrcadla. Ty ježibabo!
Já říkala, že je to záporačka.
Sofie!
Agi!
Agi, tady jsi.
- Pojď. - Počkej. Kam chceš jít?
Pryč odsud.
- To je dobře. - Není.
Něco po tobě jde.
Viděla jsem to.
Tak jo, už mám všeho dost.
Nedělej to, Agi!
Pojď.
Agátin plán byl prostý.
Najít ředitele
a požádat ho, aby mohly odejít ze školy.
Mělo to ale háček.
Jak se tam dostaneme?
Určitě šel sem. Viděla jsem ho.
Hej! Pusťte nás dovnitř!
Paráda.
Teď jsme tu uvízly.
Byly připraveny na to, co na ně čeká ve stínech?
Agáta zvolala do tmy.
Haló?
Nikdo jí ale neodpověděl.
Kdo je tam?
Sofie zjistila, že zdi lemují knihy
plné příběhů ze všech koutů světa.
Ale víte, že vás slyšíme vyprávět, vy podivínko?
Jestli nás chcete vyděsit, nezabírá to.
Děvčata zaslechla škrábání.
Opatrně k němu zamířila.
To jako fakt?
Je to jenom blbej brk?
Sofie, stůj!
Nesahat!
Sem se ještě žádný student nedostal.
Věděl jsem, že jste výjimečné.
Dějopisec váš příběh začal psát,
ještě než jste dorazily.
Proto vůbec nechápu,
proč odsud chcete odejít.
To chce ona, ne já.
Musím tě odsud dostat, Sofie.
Ujišťuji vás, že jste tu v naprostém bezpečí.
Na ochraně Čtenářů si zakládáme.
Vážně? A co ta spirála krve, kterou jsem viděla slintat nad Sofií?
Dokonce ani já nemám přehled
o všech přízracích a kouzlech, které nám tu poletují.
Podle mě je v nebezpečí.
Takže tu nemůžeme jen tak fňukat,
zatímco nás budete cvičit na vystupování v hloupých pohádkách.
Naši absolventi prožívají opravdové události, které mění svět.
Z těch se pak stávají příběhy, které mění svět.
Snažíte se mi říct, že Sněhurka
a Popelka a Jack a fazole byli skuteční?
Stejně jako Herkules
a Sindibád
a El Cid
a všichni ostatní, kdo bojovali se silami zla.
Naučíme vás, jak naplnit svůj osud.
Přesně to bych chtěla, ale umístil jste mě na špatnou školu.
Mám být na Škole dobra.
Udělal jste chybu.
Pane řediteli.
Je to možné, ale budeš to muset dokázat.
Proč? Je to vaše chyba.
Jde o to, že jakmile Dějopisec něco napíše,
může to změnit jen on sám.
To je směšný.
Jak máme změnit názor brku? Myslí vůbec?
Myslí.
A existuje jediný způsob.
Jakou věc zlo mít nikdy nebude,
ale dobro se bez ní neobejde?
Já vím. Dobré vychování!
Hrad.
Boží vlasy. Koně.
Pravou lásku.
A ta se tradičně dokazuje polibkem.
Takže tvrdíte…
Nemůžu uvěřit, že to říkám.
Když Sofie políbí svoji pravou lásku,
tady brku to dokáže, že se v nás pletete?
Pokud by někdo ze Školy zla získal polibek z pravé lásky,
změnilo by to všechno.
- A pak bych mohla přestoupit? - Sofie!
Je to můj sen, Agi.
Nechci se vracet ke starému životu v Gavaldonu.
Tuhle šanci už nikdy nedostanu.
Dovol mi to, prosím.
Promyslím si to.
Výborně.
No… někdo by si tu měl najít prince na líbání.
Ale pamatuj, drahá Čtenářko.
Žádný polibek není zadarmo.
Co tím myslí?
Dobré ráno, zlatíčka. Vzhůru do nového dne!
První událost tohoto semestru, ples Navěků, se koná za dva týdny.
Musíte se toho spoustu naučit.
- Dobré ráno. - Ránko.
Dobré ráno, Agáto.
Vstávat, ničemové!
KANDIDÁTI NA POLIBEK
- Kdo to je? Ten tmavovlasý. - Tristan.
Chytila jsem jeho růži.
Doufám, že mě pozve na ples.
Někdo tě musí pozvat, nebo propadneš.
A to vážně nechceš.
Když třikrát propadneš, končíš.
Jakože tě vyhodí?
Ne.
Vlastně tě v něco promění.
Třeba v mluvící konvičku na čaj
nebo myš nebo něco mnohem horšího.
Počkat. To jako navěky? Cože?
Znetvoření!
Proč musíme být oškliví?
Horte! Nespi!
Protože je z nás pak dětem do breku.
Špatně.
To je jenom bonus.
Proč máme být ohavní a odporní?
To by mě taky zajímalo.
Nezájem o vzhled
vás totiž nutí využívat inteligenci.
V ošklivosti je svoboda!
Vypadl mi zub.
Je to nechutné, ale mně je to jedno.
A v tom tkví naše síla!
ZNETVOŘENÍ
Jdeme na to, dámy.
Jsem profesorka Anemónová.
Ukážu vám,
jak se stát mocnými ženami
skrze krásu.
Náš úsměv je náš meč
v boji o život a pravou lásku.
Tak pozvedněte zrcadla
a usmějte se.
- Nádhera, Reeno. - Děkuju, profesorko.
Znamenitě, Beatrix.
Promiňte, ale tohle je na hlavu.
Myslíte si, že získáme moc úsměvem?
Úsměv je podmínkou pro absolvování tohoto předmětu.
Pokud nechceš propadnout, usměj se.
Mám se usmát?
U toho nechci být.
Počkejte. Co to má být?
Propadla jsi, Čtenářko.
Počkat. Za to, že se neumím pěkně usmát?
Přesně tak.
Dáme se do práce.
A teď se napijte a uvidíte,
jak mocní a oškliví můžete být.
Čtenářko.
Začneme tebou.
Ne. Nechci být ošklivá. Pak bych to už nebyla já.
Zvykneš si. Horte!
Ano, profesore?
Promiň.
Ale neboj, mně se budeš líbit pořád.
Ty jsi Agáta, že?
- Ahoj. - Můžu si přisednout?
- Klidně. - Super.
Když chceš…
Já jsem Gregor.
Gregor Krasoň.
Princův syn.
Zkusím svůj šarm držet na uzdě.
- Já jsem Agáta. - Prý tu nechceš být.
Já taky ne.
- Ne? - Na prince se nehodím.
Nemám na to.
Víš, co bych radši dělal? Otevřel si obchod.
- Počkej. To jako fakt? - Jo.
Miluju jídlo, ale maso bych neprodával, protože nesnáším krev.
Proto jsem dneska propadl. Škrábli mě v duelu.
Propadl jsi kvůli škrábanci?
Ne tak docela.
Při pohledu na krev jsem omdlel v těžké zbroji.
Stál jsem na kopci, takže jsem se skutálel dolů
a porazil po cestě plno lidí.
Vážně se hodím spíš do obchodu.
Myslím, že bys měl dělat, co chceš.
Omluvíš mě, Gregore?
Jasně. Tak zatím, Agáto.
Díky.
- Někdo tě napadl? - Jo.
Pulci.
Na hodině ohyzdnosti.
Já dneska propadla na hodině krásy.
Z čeho přesně?
Z usmívání.
Z usmívání?
To je fuk. Našla jsem ti prince na polibek.
Já už si pravou lásku našla. Tedrose.
Okamžitě mezi náma přeskočila jiskra.
A hodíme se k sobě i vzhledově.
Už ho ulovila Beatrix.
Myslíš, že je hezčí?
Jen říkám, že potřebujeme někoho, kdo je k dispozici hned.
Má to být polibek z pravé lásky.
Pusa je pusa, Sofie.
Myslíš?
Vidíš? Nic se nestalo.
- Musí to být pravá láska. - Já beru cokoliv.
Ty jsi cukrouš.
Tohle mu předej a řekni mu, že jsem hodná a milá.
A nepokaz to.
Víš, jak to myslím. Nevyprávěj mu o svojí kočce.
- Fajn. - Fajn.
Prostě ho nalákej a já se postarám o zbytek.
Slez ze mě!
Co jste zač?
Skřítek z Modrého lesa.
Myslela jsem, že skřítci mají být malí.
Já zase, že princezny milé.
Vítejte, studenti. Pojďte ke mně.
Všichni se podepište, ať pak vím, kdo přežil a kdo ne.
Čau, Normální holko.
Zapracovala jsi na tom čtení mysli?
No… Promiň. To bylo…
První den toho na mě bylo moc.
Jo, to se tady lidem stává.
Takovou drzou princeznu ale potkávám poprvé.
Je to vážně nezvyk.
Většinou na tobě můžou oči nechat?
Přesně tak. Je to hrozná nuda, takže díky, že ty nudná nejsi.
Ve skutečnosti jsem.
S tebou by souhlasila leda moje kočka.
Já…
Říká se, že kočky mají na lidi dobrý odhad.
- Fakt? - Teď už jo.
Když jsem to řekl já.
Jsem tu taková celebrita, víš?
Nejznámější pohádkový princ a tak.
Až se staneš králem, budou ti muset udělat pěkně velkou korunu,
ať se pod ni vejde i tvoje ego.
Hezký.
Tohle je pro tebe.
Jo?
Není ode mě, ale od mojí kámošky.
Od té čarodějky s nádhernými vlasy?
Není to čarodějka, jenom ji umístili do špatné školy.
To se nestává, Normální holko. Určitě ti lže.
No, tentokrát se to fakt stalo.
Věř mi, je to rozhodně princezna.
A jmenuju se Agáta.
Agáta.
To je mnohem lepší.
Rozhodně totiž nejsi normální.
- V pozitivním slova smyslu. - No tak!
Pojďte sem.
Dost už toho plkání.
Jsem Yuba, expert na přežití ve školním lese.
Žiju v něm už stovky let a ani jednou jsem neumřel.
Aspoň teda
co si pamatuju.
To byla trocha skřítčího humoru.
Tak hybaj.
Otevřeme ta vrata.
No tak.
Otevřít!
Otevřít.
Otevřít vrata do lesa!
Díky.
Pojďte za mnou!
Kdo nepřežije v lese, nepřežije žádné dobrodružství.
Modrý les připravuje studenty na všemožná nebezpečí.
Ahoj.
Co to máš na čele?
Ráno jsem propadl z jízdy na koni.
Ukázalo se, že to s nimi neumím.
A že asi potřebuju brýle.
Ten obchod mi zní pořád líp a líp.
Drž se od Tedrose dál, ty blbko.
Je můj.
Jejda.
Ahoj.
Pojďte.
Tady máme krásné macešky,
ale jak víme z pohádek,
krása někdy bývá smrtící.
Potvora jedna.
Takovou kytici na svatbě chytit nechcete.
Skřítčí humor.
Tak jo.
To nic, Gregore.
Nic ti neudělá, jsi v bezpečí.
Vážně to tu nesnáším.
Pohněte! No tak.
A tady to mám nejradši.
Dýňové pole.
Ve dne se vám tu nic nestane,
ale v noci
se změní v děsivý svět hrůzy, kde vás lapí smrtky,
vysají vám krev
a prodají vaše končetiny.
Smrtka? Co to je?
Tohle.
To je obyčejný strašák.
Jasně. A macešky jsou obyčejné kytky.
Nezapomeňte, že to největší zlo se dokáže maskovat za dobro.
- Chci pryč. - To bys neměl.
Pusť mě!
Stůj, Gregore!
Už jsi dvakrát propadl!
Gregore!
Nevíš, co ti provedou, Gregore!
- No tak, vrať se! - Budu v pohodě!
Pomoc!
Agáto!
Gregore?
Každý padouch má nějaký talent, který může vypilovat a využít
k poražení svého rivala.
Co je to rival?
Váš nepřítel.
Váš příběh neskončí, dokud jeden z vás nezemře.
Tak se mi pochlubte tím,
co považujete za svůj jedinečný talent.
Začni, Horte.
V hodině zaklínání jsem se soustředil na přeměnu ve vlkodlaka.
Sledujte.
Dobře.
Až budu někdy potřebovat oškubaného vlkodlaka,
ozvu se ti. Sedni si.
Dot? Řekni mi, že umíš něco lepšího.
Koukejte.
Je otrávená?
Může být.
No, je to lepší než jeden chlup.
S tím se dá pracovat.
Sofie.
Opravdoví hrdinové dokážou přivolat lesní zvířata.
- Dřív jsem přivolávala veverky. - Už to konečně vzdej.
Přivolej si útes a vrhni se z něj.
To tě máma nenaučila, jak se chovat?
Moji mámu do toho netahej.
Vůbec ji neznáš!
Vím, že se jí podařilo vychovat bláznivou mrchu.
Pohrdám tebou, ty podivínko.
A vším, co představuješ.
Což jenom dokazuje, že jsem na špatné škole.
Chceš se odsud dostat, princezno?
Tahle bláznivá mrcha ti s radostí předvede svůj talent
a dostane tě odsud natrvalo.
Nádhera.
Sofie, pozor!
Opatrně, Čtenářko. Blíží se.
Použij svůj talent.
Nevím, co dokážu!
Tvoje veverky, Sofie! Přivolej ty svoje veverky!
Pomozte mi! Pomoc!
Očividně tě nemají rády ani veverky.
Ubohá princezničko.
Zkrátím tvoje trápení.
Zabije ji!
To ne!
Ne!
Dokud nedostuduješ, nesmíš nikoho zabít, Sofie.
Odvolej je.
Přestaňte!
Panebože.
Rafale.
Vedeš si
famózně.
Sofie.
Z cesty!
Hestero!
Už je to dobrý.
Budeš v pořádku. Dýchej.
Jsi v pohodě.
Kdo to je? Kdo je Rafal?
To jméno nesmíš vyslovit před nikým jiným než přede mnou.
Kdo je to a jak mě zná?
Je to ředitelův bratr.
Kdysi býval tou nejmocnější bytostí na škole.
Co zmizel, zlo už nikdy neporazilo dobro.
Tvoje schopnosti ho ale nějak zaujaly.
Nevěděla jsem, že nějaké mám. Nechci je. Chci…
Přestaň fňukat!
To, co jsi v té třídě udělala,
jenom dokazuje, že jsi tam, kam patříš.
Nejde o to, kým jsme,
ale o naše činy, Sofie.
Tak běž. A nikomu o tom neříkej.
Pokud tě Rafal znovu navštíví, hned mi dej vědět.
Běž.
Jestli je to vážně ona, Rafale,
udělám všechno pro to, abych ti ji pomohla získat.
Má lásko.
Ne.
My nedokážeme nesnášet.
To dělají jenom padouši.
Hrdinové milují.
Zlo útočí.
Dobro brání.
Chinene, kdy může hrdina zaútočit?
Nemůže. Hrdina může jedině bránit.
Kdyby zaútočil jako první, už by nesplňoval definici hrdiny.
Přesně tak.
Co jste mu provedli?
Prosím?
Gregor třikrát propadl a pak zmizel.
Křičel přitom bolestí.
Co jste z něj udělali?
Školní řád se musí dodržovat.
A to bez výjimek.
Takže jak jsem říkala,
zlo má nejrůznější zbraně, ale my…
máme zvířata.
Divokou zvěř z lesů i řek.
Dovolte mi vám představit
ryby přání.
Třpytivé podvodní přátele,
kteří umí naslouchat našim nejhlubším touhám.
Není to proto, že bývaly studenty?
To by stačilo.
Ne každý si zaslouží vlastní příběh.
Takhle můžou být součástí něčího šťastného konce.
Pokud je vaše přání dost silné, dámy,
možná vám ho splní.
Kdo chce začít?
Já!
Kiko.
To je Tristan! Miluje mě.
Teď já.
Uhni, Kiko.
No tak, uhni mi.
Tedros.
Jsme dokonalý pár.
To je ples Navěků,
kde spousta z vás příští týden dostane svůj první polibek.
Agáto.
Jsi na řadě.
Můžu si přát cokoliv?
Cokoliv, po čem tvé srdce touží.
Chci, abychom se všichni mohli vrátit domů.
Co to děláš?
Co se to děje?
To stačí, Agáto! Přestaň, prosím.
Nechtějí mě pustit!
Zpátky!
Už je to 100 let, co jsem propadla.
Sto let plním přání.
Ty jsi první, kdo mě chtěl osvobodit,
abych se mohla vrátit domů.
Děkuju ti.
Utíkejte! Běžte!
Utíkejte!
Agáto, uteč!
Vstávej!
Vstaň!
Gregore?
Gregore.
- Ne, ustup! - Gregore!
Nevím, jestli ti dokážu pomoct, Gregore.
Jestli to ale dokážu, udělám to.
Zachráním tě!
Neboj se, Agáto!
Jsi v pořádku?
Cos to provedl? Byl to můj kámoš!
Chtěl tě zabít! Zachránil jsem tě!
Zabil jsi ho, ty nafoukanče!
Ne! Vždyť ti zachránil život!
Vraťte se na koleje.
Zbytek dnešní výuky se ruší.
Ty půjdeš se mnou. Běžte!
Běžte!
Je mi to tak líto, Gregore.
- Agáto… - Nechte mě!
Tohle je podle vás dobro?
Zabít hodného člověka
jen proto, že nedokáže splnit vaše nemožná očekávání?
To má být dobro?
Agáto, všichni tu mají svoji roli. Časem to pochopíš.
To teda nepochopím.
Říkala jsem vám, že sem nepatřím.
Už se konečně vzpamatuj!
Kdysi dávno bývalo dobro skutečné a spravedlivé.
Teď žijeme v době sebestředných perfekcionistů,
ale ty jsi svoje přání použila na pomoc té ubohé dívce.
Pamatuješ, jak jsem říkala, že magie naslouchá emocím?
Empatie je ze všech nejmocnější.
Tvoje vášeň jasně ukazuje,
že jsi přesně tam, kam patříš.
Jsi první skutečná princezna, kterou tahle škola viděla
za hodně dlouhou dobu.
Musíme si promluvit.
- Předala jsi Tedrosovi můj dopis? - Jo, ale něco tu nehraje.
To teda.
Zrovna mě navštívil největší záporák na světě v podobě roje včel.
Nějaký Rafal.
To je ten, koho jsem viděla. Musíme pryč, polibek nepolibek.
A co Tedros říkal?
Že má tvoje kámoška skvělý pravý hák.
Ale ne. Co to máš s okem?
Zeptej se svojí kámošky.
Tys ho praštila?
Proč, Agi?
Dovolil jsem si jí zachránit život.
Dořeš si tady, co potřebuješ. Počkám venku.
Moc se ti omlouvám.
Je dost náladová… a očividně má sklony k násilí.
Ty jsi Sofie, že?
Jo.
Píšeš hezké dopisy.
Chtěla jsem se s tebou setkat.
Vůbec nás k sobě nepustí.
Jo, dobro a zlo je lepší oddělovat. Je to tak snadnější.
Pokud teda neuvízneš na špatné škole.
Není na špatné škole
a rozhodně by neměla mluvit s princi.
- Ne! - Nemusíte být tak hrubý… Co?
Nic jsem neudělala, Tedrosi!
No tak.
Je to záporačka, Teddy. Jen ať si ji odvedou.
Kam mě to vedete?
- Do místnosti zkázy. - Cože?
Ne! Nic jsem neprovedla!
A přesně proto jsi tu.
To tebe…
Z nás všech si Rafal vybral zrovna tebe.
Mohla bys být naše zachránkyně.
Ale ne.
Ty raději ztrácíš čas s hloupými princi z Navěku.
Neubližujte mi, prosím.
Máš dar, Sofie.
A já ti nedovolím ho promrhat.
Přišel čas…
přiznat si, na čí straně stojíš.
Rafal chce někoho, kdo je opravdu zlý.
Je jasné, že to tvoje krása tobě i ostatním
brání přijmout to, kým opravdu jsi.
Ne!
Hej, ťulpasi. Zastav!
Co jsem provedl tentokrát?
Stál jsi tam, zatímco to obrovské psisko odtáhlo křičící Sofii.
Zachraňuju princezny a porážím zlo. Ne naopak.
Víš, kdo je tu zlý?
Jo, protože chodí na Školu zla.
Já jsem hrdina. Udělal jsem, co mám.
- Pořád ještě nechápeš, jak to tu chodí? - Chápu. A je to směšný.
Pamatuješ na toho ptáka, cos zabil?
Jo, to byl Gregor.
Ne, nebyl. O tom bych věděl.
Nevěděl.
Jsi si jistá?
Zeptej se Doveyové. A pak mi dál vyprávěj o tom, jak poznáš zlo.
Zkus projednou myslet sám za sebe
a možná ti dojde, že všechno není černobílé.
Možná se pak budeš divit.
Co jsem komu udělala?
Je to tvůj osud.
Rafale?
Můžeš být mocnější, než se ti kdy snilo, Sofie. Přece jenom…
Nezapomeň, že jsi výjimečná.
Jednou změníš svět.
Opravdu jsi výjimečná, Sofie.
Všichni to ale odmítají vidět.
Byla jsi upřímná, laskavá a trpělivá. A přiznali snad, že jsi dobrý člověk?
Ne.
Jsem jediný, komu můžeš věřit.
Zapomeň na jejich pravidla.
Dělej si, co chceš a kdy chceš.
A pokud ti nedají, co ti náleží,
prostě si to vezmi.
Rafalova slova Sofii zaujala.
Rozhodla se, že udělá, cokoliv bude v jejích silách,
aby si získala Tedrose a dostala polibek z pravé lásky.
Něco jsi ztratila?
Nebo jenom hledáš další oběť?
Nemůžu najít Sofii. Jenom chci vědět, že je v pohodě.
No, tohle si určitě nenechá ujít.
Dneska je velký den.
Studenti obou škol konečně získají magii.
Víš, že o tobě někteří studenti tvrdí, že jsi čarodějnice?
- To pro mě není novinka. - No…
já si to nemyslím, abys věděla.
Fakt?
A co teda jsem?
To bych rád věděl.
Někoho jako ty jsem ještě nepotkal.
Já…
tohle nemůžu.
Co nemůžeš? Padat?
Ticho!
Všichni se posaďte.
Začněme.
Pokud chcete kouzlit,
potřebujete odemknout svoji záři prstu.
Až to dokážete, dojde vám, jak důležitá je.
Nemůžu se dočkat.
Někteří lidi se pak dokážou proměňovat ve zvířata.
Chci se v noci měnit v kočku a spát pod kamny.
Aby mi bylo teploučko.
Můžeme?
Nebojte se, Navěkové. Dobro necítí bolest.
Nikdyvícové…
tohle bude bolet.
Tak jo.
Do řady.
Nádhera.
Díky záři pocítíte sílu, která ve vás dřímá.
Děkuju vám.
Rozsvícení prstu značí,
že jste se napojili na silné emoce, které vám umožní seslat kouzlo.
Čím silnější pocity…
tím silnější vaše kouzla budou.
Snad nejdu pozdě.
Co to má být?
Tohle? Nakonec jste mi vlastně pomohla.
Už bylo načase změnit styl.
Mohla byste mi teď laskavě aktivovat schopnosti?
Děkuju.
Příměří?
Kdo chce pleťovou masku?
Napnout luky!
Ať už je člověk hrdina, nebo padouch, krása je práce na plný úvazek.
KRÁL ARTUŠ
Musíme si promluvit.
O čem?
- Mám všechno pod kontrolou. - O tom pochybuju.
Takže si mám nechat radit od holky,
která plácala sošky z šušňů?
Proč jsi taková?
Protože už mě nebaví být ubožačka.
Bránila jsi mě s pánví v ruce. Nejsi ubožačka.
Mně se moje nové já líbí.
No dobře. O co jde?
Tedrosův táta si jeho mámu vybral pro její krásu.
Ona ho ale podvedla s Lancelotem.
Král Artuš pak přišel o trůn a zemřel na zlomené srdce.
A to mám jako vytáhnout, až s ním budu na rande?
Ty to nechápeš? Po tom, co se stalo jeho otci,
se do tebe Tedros nezamiluje jenom pro tvoji krásu.
Musíme mu dokázat, že jsi dobrý člověk.
Přede všema a tak, že to nikdo nebude moct popřít.
Tak fajn.
Co mám udělat?
Ahoj.
Promiň, nechtěla jsem tě vyrušit.
Mě nic nevyruší.
Tak možná přináším štěstí.
Nelichoť si. Tohle zvládne každý princ.
Šíp toho, kdo má čisté srdce, letí rovně.
Co to děláš?
U nás dělají holky všechno, co kluci.
S tím to nemá nic společného. Nikdyvícové střílet nedokážou.
Na to jim chybí čisté srdce.
Říkala jsem ti, že nejsem Nikdyvícka.
Dobře, když jinak nedáš.
Pevné lokty.
Tohle natáhni a povol úchop.
Pomůže, když se soustředíš na cíl.
Tak se ukaž.
Já to věděl od začátku.
Nechceš si vyrazit?
Já ti nevím. S kým?
S jedním princem, co by tě rád líp poznal.
Teď ty.
Zrádci.
Asi budu blít.
Nechápu, co na něm vidí.
Je to urážka nás všech.
Nerada to říkám, ale tohle není správné.
To není dobrý.
Je moje.
Nebo spíš naše. Je Nikdyvícka!
Je to fakt nechutný.
Měli bychom je sníst.
Strávili spolu celý den.
To je tragédie.
Víš, že nám to ostatní nebudou přát, že jo?
Vím.
Když začnu chodit s Nikdyvíckou, bude z toho hrozný poprask.
Já to přežiju.
A až tě vezmu na ples, budou pěkně vyšilovat.
Cože?
- Slibuješ, Teddy? - Jasně.
Co to má být?
Ne.
Nedovolím, abys na ples vzal tuhle polonahou koketu.
Udělejte něco, holky.
Jdeš někam?
Nakopat ti zadek!
Nechte toho!
Proč pořád řešíme tuhle absurdní…
Ale no tak!
Navěk nemůže chodit s Nikdyvíckou. Je to proti školnímu řádu.
- Děkuju. - Přesně.
Zlo a dobro k sobě nepatří.
Je to… odporné.
Můžu něco říct?
Neberu to na lehkou váhu. Vím, že si volím příští královnu Kamelotu.
Sofie je dobrý člověk na špatné škole.
Když tomu věří on, proč ne vy?
Pravou lásku navíc nezastavíte.
Není to snad první pravidlo pohádek?
Pokud je to pravá láska,
rozhodně bychom to nebrali na lehkou váhu.
Zdá se, že máme jedinou možnost.
Zkoušku příběhem.
- Cože? To ne! - Řediteli!
Souhlasím.
Promiňte, ale co to je?
Každý z opačné strany vkročíte do Modrého lesa.
Musíte překonat všemožná nebezpečí a do úsvitu jeden druhého najít.
Nikdo vám nesmí pomáhat.
To zvládneme, Sofie.
Jsme na to dost dobří a silní.
- Zvládneme to. - Cože?
Oba skončí mrtví.
Zkouška začne…
po západu slunce.
Tedrosi z Kamelotu.
Sofie z Gavaldonu.
Zkoušku příběhem nelze brát na lehkou váhu.
Za školními branami číhá smrtelné nebezpečí.
Pořád chcete pokračovat?
Ano.
Rozhodně.
Pokud to budete chtít vzdát,
upusťte červený kapesník a budete přeneseni do bezpečí.
Nechť zkouška započne.
Tedrosi!
Haló?
Tady jsem!
Připravena na záchranu!
Květiny, to je krása.
Budu se držet krásy.
Ahoj, kytičko.
Všechny jsme překrásné.
To jsem jenom já.
Pomoc!
Tedrosi, pomoc!
Tedrosi!
Kde jsi, Tedrosi?
Tak jo.
Dýně jsou prima.
Pomoc, Tedrosi!
Tedrosi!
Pojď, Sofie! Běž!
Sofie!
- Sofie! - Tak jo.
Běž za ním. A pak ho polib, ať se odsud konečně dostaneme.
Jasný? Běž.
- Sofie! - Tedrosi!
Díky bohu.
Sofie, popadni ten Excalibur.
Pomoz mu.
Sofie! Hoď mi meč!
Udělej něco, Sofie!
Co tu děláš?
- Podváděla jsi! Přivedla jsi Agátu! - Ne!
Přišla jsem sama.
- Jo. - Věděla jsi, že mi nepomůže.
- To není pravda. - To není fér.
Princ má zachránit princeznu, ne naopak.
Když budu mrtvá, nezměním svět.
- A já myslel, že jsi dobrý člověk. - Ne!
Ne!
To ty.
Ty za to můžeš.
Jenom jsem ti chtěla pomoct!
Dobře víš, že byste jinak byli oba…
Lhářko! Věděla jsi, že se to stane.
Nejdřív mi vyfoukneš školu a teď mi chceš vzít i prince.
Jak to můžeš říct? Jsem tvoje nejlepší kámoška.
Princezny se s čarodějnicema nekamarádí.
Kde jsi byla?
Za Sofií, ale zamkli ji v pokoji.
Ano, zamkli, protože porušila školní řád. Vy obě!
Proč jsi jí pomáhala?
To jsi nevěřila, že to zvládne sama?
Netvrdila jsi snad, že je Sofie dobrý člověk?
Netvrdila.
Nevěřím v opravdové dobro nebo zlo,
protože lidi jsou komplikovaní.
I když předstíráte, že to tak není.
Mladá dámo.
- Školní řád se musí… - …dodržovat.
Pořád to říkáte, ale k čemu ten váš řád je,
když ani nezasáhnete proti opravdovému zlu?
Ale no tak. Sofie není žádný svatoušek, ale rozhodně není nebezpečná.
Mluvím o Rafalovi!
Co to povídáš?
V lese jsem ho viděla znovu,
ale nikdo z vás s tím nic nedělá.
Znovu? Co tím myslíš?
Ty už jsi ho někdy viděla? Tady?
Jo, v Krvavé věži. Říkala jsem o tom řediteli.
A Sofie ho viděla ve třídě.
Stejně jako paní Lessová. Ona vám to neřekla?
Lessová…
Měla jsem to tušit.
Pojď se mnou. Přijdeme tomu na kloub.
No tak, běž.
Sofie?
Agáta mě poprosila, ať ti předám tohle.
Já…
Doufám, že ti brzo bude líp.
„Drahá Sofie, moc mě mrzí, co se stalo v lese.
Nechtěla jsem ti ublížit.
Ať se děje cokoliv,
jde tu o víc než o polibek od prince.
V lese jsem viděla Rafala.
Myslím, že tu jde o víc, než si kdokoliv z nás uvědomuje.
On je opravdové zlo, takže musíme držet při sobě.
Věřit jenom jedna druhé.
Jsme nejlepší kámošky.
Víš přece, že se na mě můžeš vždycky spolehnout.
S láskou Agi.“
Neříkej mi, že tomu věříš.
Je to lež.
Ten princ pro tebe stejně nebyl dost dobrý.
Jsi zpátky.
- Já myslela… - Že jsem tě opustil? Nikdy.
Ani kdyby tě zradili všichni ostatní.
- Agi mě nezradila. - Ne?
Přesvědč se sama.
Netvrdila jsi snad, že je Sofie dobrý člověk?
Netvrdila.
Lže ti, Sofie.
Od začátku ti hází klacky pod nohy.
Chce tě odtáhnout zpátky do té vaší ubohé vesničky.
Já tě ochráním.
Pomůžu ti.
Neboj se.
Jsi housenka, která se brzo přerodí v motýla.
Brzo budeš
krásnější a mocnější než kdy dřív.
Staneš se královnou, jakou tahle škola ještě neviděla.
Můžu ti dát schopnosti, o kterých se jim ani nesnilo.
Nebudeš jenom ze všech nejkrásnější,
ale i nejmocnější.
Krvavá magie, Sofie.
Má lásko,
přijmeš
můj dar?
Ano.
Věděla jsi, že se tu objevil Rafal, a nikomu jsi to neřekla?
Vypadlo mi to.
No jistě!
Vypadlo ti, že tu máme zosobnění zla.
Jsem děkanka Školy zla.
To snad o něčem vypovídá.
O tom, že nikdo z vedení nemá nejmenší tušení, co se tu děje.
- Mlč, Čtenářko! - Nebo propadnu za mračení?
Co Rafal se Sofií zamýšlí?
Plánuje dlouho očekávané vítězství zla!
O to mu jde.
To se podle tebe stane? Rafal nenapomůže k vítězství zla.
Když se pokusil zabít ředitele, vlastního bratra,
snažil se zničit školu, obě školy, aby mohl ukořistit všechnu magii světa.
Díky za vysvětlení, učitelko krásy.
Pozor na pusu!
Já vedla Katedru magické historie dávno předtím,
než jsi sem nastoupila.
- Vážně? - Ano!
Než tu převládla povrchnost a udělali ze mě profesorku zkrášlování!
Vypadám snad, že mě zajímají úsměvy?
Tak musíme ochránit Sofii.
Ano, jen co ji najdeme.
Sofie zmizela.
A Anemónová má pravdu.
Pokud se Rafal spojí se Sofií, zničí celou školu.
To jsou prachsprosté lži!
Jenom se zase snažíte, aby dobro zvítězilo.
O tom to není.
Pokud můj bratr vstal z mrtvých,
hrozí, že to nepřežije nikdo z nás, paní Lessová.
Nikdo z nás.
Najděte Sofii. Prohledejte obě školy.
Ano, jistě.
A ty, Agáto,
jdi na ples Navěků.
Sofie se může ukázat tam. Pokud přijde, doveď ji za mnou.
Teď běž.
POMSTA
„Oživlá panenka“.
Sofie.
Nejsi… Panebože.
Co ti to Rafal provedl?
Naučil mě mít se ráda taková, jaká jsem.
To jste si přece přála.
No nejsem nádherná?
Rafalova zákeřná oblíbenkyně.
Nejtalentovanější ze všech.
Neříkejte mi, že žárlíte.
Leonoro z Gavaldonu.
Rafal mi to řekl.
Leonora, osamělá Čtenářka, která chtěla být něčím víc.
Cosi ve vás viděl. Zlo, o kterém jste sama nevěděla.
Tak vás vzal sem, aby ho ve vás tříbil.
Moc jste se snažila, ale nebyla jste pro něj dost zlá.
Tak se od vás i přes všechnu vaši lásku odvrátil.
Od té doby se mu snažíte zavděčit
a získat ho zpátky.
Pak se ale objevila Sofie.
Co ti slíbil?
A co jsi mu slíbila ty?
To je milé, že se ptáte.
Sofie…
Panebože.
Bál jsem se, že bez pozvání nepřijdeš,
ale pak mi došlo, že si přece děláš, co chceš.
Tedrosi, neviděl jsi Sofii?
Nemůžeme změnit téma? Třeba na to, co se stalo v lese?
- To totiž… - Jo, později. Až ji najdu.
Křičí po tobě,
neváží si tě, viní tě ze všeho, co se jí kdy stalo,
ale ty jí pořád pomáháš.
Proč vůbec myslíš, že si zaslouží zachránit?
V Gavaldonu mi celý život nadávali do čarodějnic.
Opakovali mi, jak jsem ošklivá a jak jednou upálí mě i moji mámu.
A celá vesnice se tomu smála.
Kromě Sofie.
Je jediná, kdo se mě už od dětství zastává.
Je jako moje ségra
a já na rodinu jen tak nezanevřu.
Nikdy.
Máš pravdu.
Na rodinu nemůžeš zanevřít.
Zachránila jsi mě od té smrtky
a přiměla mě nevidět všechno tak černobíle.
Nikdo jiný pro mě tolik neudělal.
Díky tomu jsem si uvědomil,
že jsi moje pravá láska.
- Máš hrozný načasování. - Myslím to vážně.
Přemýšlel jsem o tom a došlo mi, že tě miluju.
Tedrosi, přestaň.
Rafal chce využít Sofii a zničit obě školy.
Kdo je Rafal?
Co se ti stalo, Sofie?
- Bože. - Neboj, Teddy.
To do zítřka zmizí.
Snaž se nad to povznést a nekazit nám večer.
Ples Navěků!
Tak jsem tu.
Chtěl jsi přece jít se mnou.
- Slíbil jsi to. - Sofie, prosím.
Ticho, Agi. Teď mluví hlavní postavy.
Pozval jsi mě na rande.
Nebo nehodláš dodržet slib?
Když hrdinové poruší slib,
nikdy to nedopadne dobře.
Náš slib už neplatí. Zradila jsi mě. Jsem tu s Agátou.
- Ne, není. - Lhářko.
Myslím, že mi to začíná jít.
Přestaň, Sofie!
Ať už se stalo cokoli, můžu ti pomoct.
- Jsem tvoje kámoška. - Nejsi, Agáto.
Jsi moje rivalka.
Což znamená, že náš příběh neskončí, dokud jedna neumře.
Sofie.
Zatím.
Tedrosi.
Musíš s námi.
Takže se ples ruší?
Musíme ji zastavit.
Ne, nikdo jí neubližujte.
Podívej, co provedla.
Musíme ji zabít, než ona zabije nás.
Do zbraně, hoši.
- Jdeme na ni! - Ne!
Zlo útočí, dobro brání. Pamatujete?
Nemůžete zaútočit!
PRVNÍ VÝROČNÍ PLES NIKDYVÍCŮ
Mí drazí Nikdyvícové!
Máme hosty.
Jak je tu uvítáme?
Zabijeme je!
Nechte je být!
Sofie, prosím. Jenom se báli, že na ně zaútočíte.
Proč bychom to dělali?
To by dokázal jenom naprostý padouch.
Ukažme jim, jak dobří jsme.
Zatančíme si.
Pozdravte naše hosty.
Tumáte něco na přivítanou.
Napnout luky!
Tedrosi, je to trik!
Zabte tu ježibabu!
Palte!
Heleme se.
Pokud zlo útočí a dobro brání,
zdá se,
že se dobro stalo zlem.
A zlo dobrem.
Jsme hrdinové.
Pozor, Tedrosi!
Musíme toho tolik probrat, Teddy.
Snažili jste se vyvraždit místnost plnou nevinných lidí.
Jako nějací záporáci.
Někdo tu potají chodil na hodiny znetvoření.
Ne!
Prosím, Sofie.
Musíš to zastavit!
Na to už je pozdě.
Zaútočili. My se teď musíme bránit.
Přestaňte!
Kdo si dá horkou čokoládu?
To si říkáš princ, Teddy?
Poslouchejte! Přestaňte!
Poslouchejte mě!
Už jdu, má paní!
Ne! Tedrosi!
To byl super pocit. Chtěl jsem to udělat celej semestr.
Tedrosi! Ne!
Ustup, Agi!
Tohle je můj šťastný konec.
Takže takhle hodláš změnit svět?
Po tomhle jsi toužila?
Aby ti padl k nohám?
Jo. Moje jediná chyba byla myslet si, že musím přestoupit.
Stačilo změnit samotné školy.
Tvoje chyba byla, že sis myslela, že máš tohle zapotřebí.
Podívej, co se s tebou stalo.
Podívej, co se stalo s náma.
Sofie, Rafal je nepřítel.
Musíme ho porazit.
Radši bych porazila svoji rivalku.
Sofie, ne!
Ne!
Sofie!
Teď už zbývá jenom jediné.
Řediteli? Kde jsi, staříku?
Teď zaplatíš za svoji chybu.
V honbě za pomstou
Sofie procházela věž
a snažila se najít toho, kdo jí od začátku křivdil.
Nebo si to alespoň myslela.
Co tím myslíš?
To, že tvůj příběh teprve začíná, Sofie z Gavaldonu.
Rafale.
Tohle vše byla jenom zkouška, Sofie.
Všecičko.
Zkouška, která mi měla pomoct najít pravou lásku.
To nechápu.
To já splnil tvoje přání
a přivedl tě sem.
Věštci mi řekli o tvém potenciálu a já ti ho chtěl pomoct naplnit.
Kdo jiný v tebe věřil,
staral se o tebe,
bránil tě
a dopřál ti, co ti na očích viděl?
Když použiješ svoji moc
a přemůžeš svoje nepřátele,
jaký je to pocit?
Skvělý.
Dobro ti nebylo souzeno.
To ostatně ani mně.
Proč ses vydával za ředitele?
Byl to můj bratr.
Před mnoha staletími
nám byl navěky svěřen Dějopisec,
protože naše pouto bylo silnější než naše rivalita.
Dokud jsme jeden druhého chránili, byli jsme nesmrtelní a navždy mladí.
Dobro a zlo v dokonalé rovnováze.
Čas ale…
vyvolává svár.
Co se s ním stalo?
Bojovali jsme…
a já ho zabil.
Zabil jsi svého bratra?
Jak jsi mohl?
Stejně jako ses ty snažila zabít svého drahého prince.
Už jsme prostě takoví.
Po bratrově smrti
jsem na sebe vzal jeho podobu, abych skryl svůj pravý cíl.
Narušit rovnováhu mezi školami.
Škola dobra a zla chyby nedělá.
Posledních 200 let ale vyhrávalo dobro.
Jsi si jistá?
Ovlivňoval jsem příběh za příběhem.
Odměňoval upalování stařenek, nechával mořské panny vyříznout si jazyk
a nutil ženy tančit v rozžhavených střevících.
Dobro se stalo domýšlivým.
Pošetilým.
Slabým.
Ale ty, Sofie?
Na tebe nemám.
Celou školu jsi srazila na kolena během pár týdnů.
Jsi víc než dobro nebo zlo.
Jsi samotný chaos.
A společně jsme nezastavitelní.
Agáto!
Tedrosi?
Hej.
Jsi v pořádku?
Bože, myslela jsem, že jsi mrtvý.
Jsem v pořádku. Poslouchej.
Musíme konečně skoncovat s Nikdyvíci.
Ne, Tedrosi.
Celá tahle válka mezi školami
je špatná. Stačí, když mě Sofie vyslechne a…
Po tom, co udělala? Nemá to nejmenší smysl.
Využívá ji ředitelův bratr.
Dal jí krvavou magii. Je toho na ni moc.
- Neví, co dělá. - Ví to moc dobře.
Vymluvím jí to.
- Zvládnu to. - Poslouchej mě.
- Co je? - Je pryč.
Změnila se v havrana a odletěla za ředitelem.
- Cože? - Skutečný boj probíhá tady.
Je čas ji nechat jít.
Říkal jsi, že jsi připravený nevidět svět tak černobíle.
Teď máš šanci to dokázat.
Jenom mi musíš věřit.
Pojď se mnou zachránit Sofii. Tím zachráníme i školu.
Navěky i Nikdyvíce.
- Prosím. - Už je neudržíme!
Tak jo, běž za ní.
Přijdu, jak jen budu moct. Slibuju.
Tak co? Přidáš se ke mně?
Stačí nám jenom polibek z pravé lásky.
Ďábelský polibek,
který osvobodí naši lásku
a jednou provždy otevře bránu do Nikdy navěky,
kde budeme společně vládnout.
Jsem tvůj princ.
Tvoje pravá láska.
Vždycky jsem byl.
Přidáš se ke mně?
Ano.
A tak zlo konečně získalo polibek z pravé lásky
a odsoudilo obě školy a všechny, kdo se nacházeli uvnitř,
dobré i zlé,
k bolestivé smrti.
A Rafal se svým opravdovým zlem ovládl celý svět.
Co jsem to provedla?
Proč musí všichni umřít? Myslela jsem, že chceš vítězství zla.
Jsou to moji přátelé.
Jsou slabošské zlo z pohádek.
Musíme začít nanovo a uvolnit cestu pravému zlu.
Vítej v Nikdy navěky, drahá.
Ne! Nechtěla jsem jim ublížit. Říkal jsi, že jim budeme vládnout.
Budeme vládnout naší spojené říši, kde je každičký student,
profesor a kdokoliv, kdo by se nám chtěl postavit
včetně tvojí rivalky, mrtvý.
ZDE LEŽÍ AGÁTA
Ne, Agi!
Tohle jsem nechtěla!
Na to už je pozdě, Sofie.
Všechny jsi od sebe odehnala,
všechny jsi obelhala a zradila.
Už nemáš nikoho.
Teď jsi jen moje…
Táhni od ní!
Agi!
Ty žiješ?
Je mi to moc líto.
To nic, už je dobře.
Od Čtenářky jsem čekal víc.
Určitě víš, co se stane s těmi, kteří brání lásce.
Lásce? Tohle není láska.
Víš, proč dobro vždycky vyhraje?
Protože se vzájemně ochraňujeme a záleží nám na sobě.
Tak vypadá naše láska.
Zlo se stará jenom samo o sebe.
A to nemá s láskou nic společného.
Taková krásná slova,
a přitom už vůbec nic neznamenají.
Teď prosím ustup od mojí nevěsty.
Ani se jí nedotkneš, zrůdo.
Ne, dokud jsem naživu.
Jak chceš.
Ne! Ne, Agi!
Sofie!
Sofie.
To ne!
To není možné.
Ne po tom všem.
Ne.
Vážně sis myslel, že to bude tak snadné?
V mojí škole?
Kdyby ho třímal tvůj otec, možná by mě dokázal porazit,
ale v rukou jeho ubohého slabošského syna
je to pouhý nožík.
Tenhle příběh
není o tvojí pravé lásce.
Ne, je o té mojí.
A moci, kterou mi poskytl ďábelský polibek,
abych mohl zabít budoucího hrdinského krále.
Nebo o holkách, co tě zastavily.
Konec.
Panebože.
No tak. Bože.
Panebože. Už je dobře.
No tak.
Moc…
se ti za všechno omlouvám.
Budeš v pořádku.
Už jsi v bezpečí.
Nechci být záporačka.
Nejsi.
Jsi jenom člověk.
Dokud mám tebe.
Vždycky tu budeme jedna pro druhou.
Slibuješ?
Slibuju.
Mám tě moc ráda, Agi.
Vždycky budeš… moje nejlepší kámoška!
Hej. No tak.
To ne.
Neumírej, prosím.
Taky tě mám moc ráda.
Panebože.
Vítej zpátky.
Ahoj.
Promiň, mačkám tě?
Panebože.
To mi už nikdy nedělej.
Vrátíme se domů.
Jo.
Vrátíme se domů.
A tak naše hrdinky porazily největší hrozbu,
které kdy Škola dobra a zla čelila.
Svět pohádek sice nezmizel,
ale navždy se změnil.
Dobro a zlo dohromady?
Na jedné škole?
Co budeme dělat?
Asi spolupracovat.
Možná se i přátelit.
No…
- Není třeba spěchat. - Ne. Půjdeme na to pěkně pomalu.
Ahoj.
Já mám oči pro jinou.
A našim dvěma hrdinkám se konečně otevřela cesta zpět do Gavaldonu,
protože je osvobodil Agátin polibek.
Láska mezi přáteli je totiž ze všech nejsilnější.
Já bych se určitě měla vrátit.
Jestli tu ale chceš zůstat s Tedrosem, pochopím to.
Postarám se o tvoji mámu.
Bylo by mi ctí.
Děkuju, Sofie.
Nemůžu opustit kámošku.
Díky, že ses chtěl změnit, Tedrosi.
Snad se ještě někdy uvidíme.
Počkej!
Obě dívky doma přivítali s otevřenou náručí
a otevřenou myslí.
Cítily se výjimečněji než kdy dřív.
I když některé věci se nemění.
- Čarodějnice! - Shoř, čarodějnice!
Pokud je tedy nezačnete měnit sami.
Dalo by se říct, že tím náš příběh končí.
S tím, jak Tedrosův šíp prorazil průchod mezi světy…
Potřebuju tě, Agáto.
…ovšem začalo být jasné,
že teprve začal.
PODLE KNIHY SOMANA CHAINANIHO
Překlad titulků: Eliška K. Vítová