ŠKOLA DOBRA A ZLA
Kdysi dávno založili dva mocní bratři školu,
aby v pohádkovém světě udrželi rovnováhu mezi dobrem a zlem.
Bratři se po celé věky mírumilovně dělili o moc.
Všechno ale zřídkakdy zůstane stejné…
Švindloval jsi.
Aréna duelů má striktní pravidla. Žádná magie.
Švindlování to je, jen když tě u toho chytí.
- Dáme si další kolo? - Ne, nemáme už čas.
Už mě tady nebaví nic jiného, než s tebou bojovat.
Také mě to baví, ale jsme potřeba.
Jedna ze stinných stránek dohledu nad nejdůležitější školou světa.
A já se nudím.
Co chceš, Rafale?
Ještě jedno kolo.
Ach.
A budeme kouzlit.
Bez zábran.
No tak, Rhiane.
Ukaž mi, jak na to.
Ty si nedáš pokoj.
To stačí, Rafale.
Tobě možná ano! Ale mě už nestačí jen půlka.
Já chci všechno.
Ne!
Rafale, cos to provedl? To je…
Krvavá magie.
Hledal jsem roky, ale včera jsem ji konečně našel.
Rafale, je zakázaná z jasného důvodu.
Pohltí tě a nezvládneš ji ovládat.
Chaos mám radši.
Tisíce let jsi vždy dával hrdinům navrch.
Společně jsme udržovali rovnováhu.
Teď jsem na řadě já.
Rafale!
Teď budu vládnout.
A bude to naprosto odlišný svět.
Můžeme spolupracovat.
Zlo nespolupracuje.
Zlo se nedělí.
Až to dokončím,
už zlo neprohraje.
Ne!
Ach, Rafale.
O mnoho let později
se v daleké zemi
začal odehrávat nový příběh…
Kdysi dávno žila dívenka jménem Sofie.
Statečné stvoření neobyčejné krásy a půvabu…
…které bylo předurčeno změnit svět.
Tak poslouchej, naposledy,
ty jedna líná ubožačko.
Okamžitě vylez z té postele, hned!
Sofie, vím, že mě slyšíš!
Zachraňte mě někdo.
Jo! Jsem vzhůru. Neznič mi dveře.
Zničím, jestli do pěti minut nevylezeš.
A nečeš si zase hodinu vlasy.
Aspoň nějaký mám.
Hele, klídek kluci.
Dobré ráno, drahá rodino.
Proč plýtváš tím rajčetem, Sofie! To mělo být k obědu!
Tohle snad není možný!
Mezitím na druhé straně Gavaldonu,
kousek za městem ve skromné chaloupce na vrcholu Hrobového vrchu…
…žila dívka jménem Agáta.
Ach jo!
V civění mě vždycky porazíš, Smrťáku.
Můžeš sem na chvíli, Agi?
Dělám babiččin lektvar lásky pro vdovu Grunfeldovou.
Něco mu chybí.
- Bolehlav. - No jistě!
Agáta si nebyla jistá, jestli je její matka skutečně čarodějka,
její lektvary totiž nikdy nefungovaly.
Ale právě do Agáty vkládala její matka největší naději,
protože věděla, že má její dcera předpoklady stát se skutečnou čarodějkou.
Stejný názor měli i Agátini vrstevníci.
Čarodějnice!
Na hranici s tebou!
Ahoj, moji malí lesní kamarádi.
Magoři!
Nečum na mě, bloncko.
Nesnáším to tady.
Naštěstí měly jedna druhou.
Přátelství dvou tak odlišných dívek
se mohlo zdát neobvyklé.
Ale měly silné pouto…
…které vzniklo už v raném věku.
Díky smrti Sofiiny matky, ženy, která ji měla nejradši.
Nikdy nezapomeň na to, jak jsi výjimečná.
Ty jednoho dne změníš svět.
A budeš žít šťastně až do smrti.
Sofie získala kamarádku, která ji měla ještě radši.
- Kdo je tam? - To… To jsem ti vyrobila.
To s mámou mi je líto.
A pod vesnickým stromem přání
zpečetily pouto, o kterém věděly, že vydrží celý život.
Naposledy ti říkám, že ne.
- Nebyla by to kompletní proměna. - Pf.
Můžem udělat jen masky z okurek, nebo ti vyčistit póry.
Čau, ošklivko.
Ty mu neodpovíš?
Tu nemyslím. Tebe.
- Óch. - Erik tvrdí, žes ho proklela.
Kdo je Erik?
- Už osm let chodíme do stejné třídy. - Prej ses na něj podívala.
A teď ho svědí celé tělo.
To bude spíš problém s hygienou.
Má pravdu. Nemá vši?
Hele, sklapni!
Myslíte si, že jste lepší než my, jenže jste jen kráva a prase.
Blázni.
A já jsem Erik.
Myslím, že se mu líbíš.
Komu? Erikovi?
Promiň. Jakej Erik?
Ach… Musím mámě od paní Fisherové koupit bolehlav.
Stejně potřebuju zelené třásně.
- Sejdem se u Deauvillové. - Co… Sofie, já…
Dobře. Um…
Super.
Čarodějnice.
Je to čarodějnice.
Ahoj.
Ahoj, drobečku.
Jo, líbí se ti to?
Ty jsi ta holka, co žije na hřbitově.
Žijeme u hřbitova, jo.
Hm.
Víš, všichni… fakt všichni tvrdí, že jsi čarodějka.
Víš, co se… Co se stalo čarodějnicím v Gavaldonu?
Shořely.
Mějte se krásně, pane.
No!
U nás ale čarodějky nechceme.
Rozumíš?
Jsou hrozbou pro slušný lidi Gavaldonu.
Pochybuju, že jsou v Gavaldonu jakýkoli slušní lidé
- Jsi celá? - Jo. Nic mi není.
Tak mizíme.
Hele, mrkneme k Deauvillové? Možná má nové knihy.
No a nemáš být doma?
Pojď, třeba něco má.
KNIHKUPECTVÍ U DEAUVILLOVÉ
Ách, mé oblíbené čtenářky.
Jsem ráda, že jste přišly.
Včera nám přišla velká zásilka.
- Nějaké duchařinky? - Ano, pár jich vypadá zajímavě.
A nové pohádky?
Všechny už jsi četla alespoň tisíckrát, Sofie.
Ale zahlédla jsem tam uvnitř zajímavá starší vydání.
Tak šup. Koukněte se.
Bude to znít divně,
ale nenapadlo tě někdy zkusit něco jinýho?
Třeba přestat číst knížky pro děti? Nevím.
Á. Krev Homonkula?
Ne, díky.
Popelku si přečtu kdykoli.
- Podívej se na ty šaty. - Ách.
Našla jsi ji.
Podívej na ten přebal.
Čí je to znak?
Ne čí, ale čeho. Škola dobra a zla.
Nikdy jsi o ní neslyšela?
- Kde je? - Nikdo neví.
V jiné době, v jiném světě.
Podle legendy tam začíná pravý příběh každé velké pohádky.
- Úú. - Škola dobra trénuje hrdiny.
A škola zla padouchy.
- Tedy říká se to. - Jo, říká se to, ale nejspíš v blázinci.
Nikdy nevíš, děvče.
Před dvaceti lety byla z naší vesnice unesena dívka Leonora.
Byla krvavě rudá obloha.
Lidé věřili, že ji z nějakého důvodu škola chtěla.
Co se jí stalo?
To nikdo neví.
Už o ní nikdo neslyšel.
Alespoň se odsud dostala. Nabírají nové žáky?
Vtipkuješ, viď?
Jo.
Vážená Školo dobra a zla,
jako budoucí princezna bych si přála navštěvovat vaši váženou instituci.
Dovolte mi, abych vyjmenovala mnoho vlastností,
které ze mě dělají jedinečnou kandidátku.
Od mládí jsem věděla, že mým osudem je změnit svět.
Byla ochotná vyzkoušet cokoli, aby unikla svému životu.
Prosím, existuj.
A tak svěřila všechny své naděje v budoucnost
do rukou stromu přání.
- Ach, nesnáším svoji macechu. - Co, co… Cože?
Chce, abych přestala chodit do školy
a začala s ní dělat v továrně kvůli penězům.
Tak taky odejdu. Může mi tam taky sehnat práci?
A co potom? Budeme jako každý druhý v tomhle městě.
Ne, Agi, máma říkala, že mám dělat něco důležitého.
Něco prospěšného.
Takže…
dnes uteču, v noci.
Ale Sofie… celý život přece žiješ v Gavaldonu.
Vůbec netušíš, jaký svět je. Nikdo z nás vlastně neví.
O to mi jde.
Dokud tu budu trčet, tak se mi nikdy nic nestane.
Já nechci mít obyčejný život.
Nebudu.
Koukni.
- Vzpomínáš? - Och!
Jo, našla jsem ji minulý týden na půdě.
Vidíš? Už jsi udělala něco prospěšného.
Stala ses mojí kamarádkou.
Prosím, já to tady bez tebe nezvládnu.
Promluvím s tvými rodiči.
Řeknu jim, jak je to nefér.
Budu ti říkat královna Sofie z Gavaldonu.
Dokonce se od tebe nechám zkrášlit.
Hlavně neodcházej.
- Dobře. - Slibuješ?
Slibuju.
Ach, děkuju!
„Královna Sofie z Gavaldonu.“
V tu chvíli se Sofie rozhodla,
že si nebude přát, aby se její život zázračně zlepšil.
Bylo načase, aby svůj osud vzala do vlastních rukou.
I kdyby to mělo znamenat, že by porušila slib,
který dala své nejlepší a jediné kamarádce.
Promiň mi to, Agi.
Některá přání jsou ale příliš silná na to, aby se dala vzít zpět.
OPOUŠTÍTE GAVALDON
- Stejně jsi chtěla utéct? - Mrzí mě to, Agi.
Co to bylo?
Rudá obloha. To je ono.
Sofie!
Hele, musíme odsud zmizet.
- Agi, tohle jsem si přála. - Cože?
Sofie!
Vydrž, už běžím!
Sbohem, Gavaldone!
Sbohem, průměrnosti!
Sbohem, nízké ambice!
Agi, ne!
Prosím, pusť mě!
Nikdy! Já tě nikdy nepustím!
Ne.
Ne, Agi.
To byla ale dobrá věc.
Promiň, Sofi, ale nemohla jsem riskovat.
Nechci, aby se ti něco stalo.
Jo, já vím.
Panebože! Panebože!
To je dobrý, Agáto.
Ne, ne, ne, to není dobrý!
Neboj se!
To je ono! Je skutečná měla jsem pravdu!
Agi, koukni, to musí být Škola dobra.
Ta je tak krásná.
Počkat, to znamená…
To ne! Ta druhá!
Agi, tohle jsem si přála celý život.
Já si to ale nepřála!
Ne, ne, ne, Sofi, musíme se vrátit. Moje máma beze mě nepřežije!
Určitě tě ta věc odnese zpátky, až mě vyhodí ve Škole dobra.
Chci, abychom se vrátily obě!
Ne, Agi!
Ne! Ve škole dobra jsem chtěla být já, ne ona!
Ne! Ne, vrať se, prosím!
Ne, ty to nechápeš! Já jsem ho…
Ten pták mi sežral košili!
Jé, páni. Můžu ti sáhnout na vlasy?
Většina čarodějek nemá vlasy jako princezna.
Určitě voněj jako dort.
- Já dorty miluju. - Já nejsem čarodějnice!
Hele! Hele, kam jdeš?
- No tak, vrať se! - Pomoc!
Zařaď se, nováčku.
Jejda!
- Pardon. - Bacha, divňouši.
Hele, ne!
Poslouchejte mě, já tady nemám co dělat, já jsem hodná.
Bože, jak nesnáším nábor.
Já mám být ale princezna, ne padouch!
Ne!
Ach!
Ona zabila vílu?
C… Co?
- Ty mrňavá… - Jémine.
Ztratila ses.
Jo, tak s tím souhlasím.
Jak se odsud dostanu?
Um… Co to je za stvoření?
Vypadá jak čarodějka.
Spíš nějaký trol.
Spíš je démon.
Možná napůl hrbáč?
Já ne… nemám hrb.
Ale potřebuješ krejčího.
Jak se dostanu do té druhé školy?
Tak proto ten smrad.
To je Nikdyvíc.
Poslouchejte!
Musím jen najít svou kamarádku.
Ach, to je fuk, víly se toho zbaví.
Jdeme holky.
- Mm. - Co? Jsem na odchodu.
Ne, ne, ne. Musím…
Přestaňte to dělat!
Ne!
Pusťte mě! Nechte mě být! Ne!
Tadá!
Ha! Zase já. Těší me!
Je čistší než moje pravá ruka. Věř mi.
- Mimochodem, jsem Hort. - Hort?
To zní jako nějakej hlen.
To je ta nejhezčí věc, co mi kdy kdo řekl.
Podivín.
Promiňte, madam?
Hledám ředitele, jsem ve špatné škole.
Úú! Jak nepříjemné a nepravděpodobné.
Zpátky! Jméno?
Nebo víš co? Já ho uhodnu.
- To ale neuhádnete. - Hm. Sofie.
Z Gavaldonu.
Je to správně?
- Vždy se trefím. - To bude omyl.
- Já nejsem… - Jsi čtenářka.
- Čtu, jestli na to narážíte… - Pšššt! To ne.
Jednou za čas je do této posvátné instituce
sem tam vybrán nějaký šťastlivý uchazeč zvenčí.
Říkáme jim čtenáři.
Protože o těch úžasných dobrodružstvích, které tu vznikají,
si můžou jen číst.
Tak když dovolíš
Musím teď už začít schůzku.
Začínáme.
Pozor!
Pozornost, budoucí zlo!
Seřaďte se.
Pokud otevřete vaše malá, krví podlitá očka,
najdete vaše koleje a rozvrhy na stěnách.
Bude nejlepší, když si je zapamatujete.
Ať jsem pyšná.
Panebože.
Už na mě nesahejte!
Dobře! Dobře!
Myslela jsem, že jsou víly hodné!
Ach, musím být v pekle.
Jo, rozhodně peklo.
Co…
- Panebo… - Á, zdravíčko.
Koukám, že jsi našla náš salón.
Výborně, Agáto z Gavaldonu.
Radím ti se před schůzkou trochu upravit.
Nebo raději celá umýt. Hm?
Jak znáte mé jméno?
Protože jsem tě očekávala.
Jsem profesorka Doveyová.
A udělám pro tebe, co bude v mých silách.
Konečně. Tady chtěla být má kamarádka Sofie.
- Ten Nikdyvíc? Ne. - Ten co?
Tvoje kamarádka je Nikdyvíc.
Ale ty jsi Navěk!
Navěci, protože my věříme pouze ve šťastné konce.
Nikdyvíci zase ne.
Škola pro zlo, škola pro dobro.
- Škola pro zlo. - Jasně, chápu.
Ale zřejmě muselo dojít k obrovské chybě.
Koukněte se na mě.
Drahoušku.
Člověk přeci neměří dobrotu ostatních jen podle vzhledu.
Ne! Je to o tom, co děláš.
Pokud jsi tady, musíš mít velkou moc.
Věřte mi, že nemám.
No tedy, vsadím se, že se ji jen musíš naučit ovládat.
Pocítit ji!
Protože magie naslouchá emocím!
Čím silnější emoce, tím silnější magie.
Najdi v sobě vášeň
a pak můžeš dokázat cokoli.
Pro tebe.
- Jak jste to udělala? - Teď jsem to řekla.
- Jasně. - Ano.
Děkuju vám za představení.
Um, užijte si vaše čáry máry, paní.
Musím najít svoji kamarádku a vrátit se do…
Stůj!
Poslyš, jestli došlo k chybě,
tak se neboj, ale někoho kvůli ní usmaží.
Doslova!
Pojďme předstírat, že žádná chyba není, dokud to nějak nevyřešíme, ano?
Navíc už není cesty zpět.
Cože?
Ó, už vím! Oblečeme tě do tvého brnění!
Ano, ano, ano!
Ó, ano! Jen se podívej!
Nech mě hádat. Růžovou ráda nemáš. Bez obav!
Také máme starorůžovou, fuchsiovou, pastelovou, melounovou, ibiškovou!
Tolik barev!
Miluju svoji práci.
- Sofi! - Agi!
Tobě dali róbu?
Sklapni a sedni si, čtenářko.
Jdeme!
Dobře.
A zůstaň!
Čau.
Zase já.
Táta říkal, že se čtenářema mluvit nesmím, prej nosej smůlu.
Nejspíš jsi o mým otci četla, kapitán Hook.
Má docela dobrou loď.
Chceš kousek? Je moc pěkně shnilá.
Ladnost a půvab první?
- Ó, když na tom trváš, Clarisso. - Jsem ráda, že souhlasíš.
Vítáme první ročník!
Já jsem profesorka Doveyová,
děkanka Školy dobra.
Navěci! Navěci! Navěci! Navěci! Navěci!
A já jsem paní Lessová. Děkanka Školy všeho zla.
Zabít! Zabít! Zabít! Zabít! Zabít!
- Ve škole dobra nejsou žádní kluci? - Je jich tam dost.
Za chvíli se ti zvedne kufr.
Podle tradice nás vítězná škola z loňského roku…
Tedy opět my, představte si to!
- Hm. Představte. - …nyní všechny poctí
ukázkou svého rytířského talentu.
- Ach. - Pánové!
To jsou děsní ubožáci.
Tý jo.
Jó!
No nejsou úžasní?
Jestli jste už dotančili,
dáme skutečný souboj.
To ne.
Co vy na to?
Kdo… to… je?
To je Tedros!
Jeho otec byl král,
takže musí mít svůj vlastní hloupej příchod.
Víte co? Budu na vás mírný.
Cha!
Nevím, proč tak vyvádí, že vlastní nějakej velkej, kulatej stůl.
Jeho otec byl král Artuš?
Zív!
Páni.
Podí…
Dobrá práce.
Schválně jak si povedeš ve skutečném boji, krasoni.
Připrav se umřít.
Do něj! Do něj!
- Uhm? - Mm.
Ale no tak.
Když už, tak pořádně, Doveyová.
Do toho! Jo!
Ale no tak! Faul!
A dokonce má i kouzelnej meč!
To není fér!
To je Excalibur.
Vážně?
Já vím. Jsem to ale padouch.
Hernajs.
Je dobré, že jste opět prohráli.
Bravo! Bravo!
Naprosto hrdinské!
Podívejte.
Um…
- Promiňte slečno, myslím, že… - Že sem nepatřím? Jo, já vím.
Stejně tu tvoji blbou růži nechci.
A mimochodem, takhle vypadá normální holka.
Ta byla pro mě.
Normální holko.
Mám vedle sebe místo, Teddy.
A mimochodem, ty nevíš, co jsem chtěl říct, ale…
dobrý pokus.
Jak voněl?
Pýchou.
V těchto dvou školách
vás zbavíme jakýchkoliv nejasností
a učiníme vaše duše, co nejčistšími to jde.
Ryzí dobro.
Nebo ryzí zlo.
Budoucí hrdinové a padouši,
byli jste vybráni,
abyste chránili a udržovali rovnováhu mezi dobrem a zlem.
Protože když bude rovnováha narušena…
Tím přeci naše nové žáky nemusíme zatěžovat, že ano?
Dnes je krásný první den.
Nebuďme škarohlídi, hm?
Navíc určitě si nový ročník povede nesmírně dobře.
A stejně jako vaši rodiče jste tu hlavně proto,
že svět Dějopisce potřebuje velké hrdiny a padouchy,
aby naučili lidi z okolního světa činit rozhodnutí a najít cestu.
Tak. Řiďte se pravidly. Pilně se učte.
A hlavně nezapomeňte, že si Dějopisec vybere na dobrodružství
jen ty nejlepší.
Co když jsme se dostali do špatné školy?
Co když se stala chyba a musíme se ihned vrátit domů?
Ve Škole dobra a zla se nikdy nechybuje.
Tak… Přeji hezký semestr.
Všichni studenti
se musí dostavit do svých přidělených ložnic.
Skvělý.
Dobro nesdílí pokoj se zlem.
- Reeno… - Hm?
Řekni vílám, ať mi zabalí.
Stěhuju se.
Hmm, budeš mi tak chybět.
Zkus tu nic nezničit.
Sladké sny, padouchu.
Hele!
Ne, vy to nechápete!
Musím najít kamarádku!
Já jsem ti to říkala.
Nech mě hádat.
Jsi Bella.
Nebo Anastázie. Nebo cukřenka?
Ani jedno. Jmenuju se Sofie.
Nemáte vychování.
Vítej na 66.
Jsem Dot, dcera Roberta de Rainaulta.
- Roberta… - Haló?
Šerifa z Nottinghamu?
To nevadí, není to… moc celebrita.
Jo. Kdo je sakra Robin Hood?
Máš co dohánět, květinko.
No nic, tohle je Anadil.
A tohle sluníčko je Hestera.
Můžeš spát vedle mě, Sofie.
To je vtipný jméno pro padoucha.
Ale no tak.
- Ona padouch není. - Jistěže nejsem.
Podívejte se na mě.
Vypadám snad jako čarodějka?
Nebo trol?
Nebo nějaká stará hnusná bába?
Ta bába…
je moje matka.
Tak jo, koukej nahoru, Agáto.
Och, sakra!
Je to jen amorek, blbost.
Tak jo, nebuď padavka.
Nebuď padavka.
To zvládneš.
Jé.
Ahoj.
Studenti na římsu nesmí.
Připrav se na trest.
A to se mi v Gavaldonu nelíbilo.
Dobře. Tak proč jsme musely dojít až sem, ty princezno?
Mám lodičky.
To ti čtenáři.
Pořád trvají na tom, že jsou ve špatných školách.
Něco je tu opravdu, špatně.
Špatně je tady jedině to,
že se ředitel školy vůbec rozhodl je sem donést.
Co když udělal chybu?
Co když je teď nechal ve špatných školách
a stane se něco špatného?
Nikdy by si to nepřiznal.
Svedl by to na jednu z nás, aby se zachránil,
a dobře víš, co by se pak dělo.
On chybu neudělal. Naopak, myslím, že budeš spokojená.
Já mám totiž na krku další nemehlo.
Sofii z Gavaldonu.
Cože? Co? Ne. Co tím jako myslíš?
No tak. Zlo už přes dvě stě let nic nevyhrálo.
Několikrát se vám to málem podařilo.
Málem nám nestačí.
Musím být na studenty dvakrát tak přísná.
Hm.
Protože svět, kde je zlo slabší než dobro,
je svět bez rovnováhy.
Tak, když mě omluvíš…
čeká mě spousta práce.
Ehm…
Lessová!
Drž se od Sofie dál, malá čarodějko.
Musí naplnit svůj osud.
A ona teď patří mně.
Kde jsi, Sofi?
Tvoje matka je určitě krásná zevnitř.
Potřebuju do druhé školy. Jsem dobro.
Jo a vydáváš se za zlo.
Já nejsem zlo.
Vyřešíme to věděcky.
Jestli je dobro, tak ji před dopadem víly chytí,
a jestli dopadne na kameny a roztříští se jí během toho lebka…
tak je zlo.
To druhý! Prosím to druhý!
Ale ona je padouch. Jen o tom ještě neví.
Ne, jsem dobro.
Ó, fňuká jako Navěk.
Voní jako Navěk.
Má vlasy jako Navěk.
Teda měla.
Hej!
Vlasy ne!
Chceš dokázat, že jsem dobro? Dojdi se podívat do zrcadla, ty babizno.
Já to říkala, určitě je zlo.
Sofie!
Agáto!
Agi. Ahoj.
- Jdeme. - Počkej, a kam jdeme?
Dostaneme tě odsud.
Aha, dobrý.
To není dobrý. Něco… tě pronásleduje.
Viděla jsem to.
Tak jo.Ukončíme to.
Agi, ne! To nemůžeš!
Jdeme.
Agátin plán byl prostý.
Najdou ředitele.
A požádají o odchod ze školy přímo u něj.
Jenže v tom byl jeden háček.
Jak se tam dostaneme?
Určitě šel nahoru.
Viděla jsem to.
Haló! Poslouchejte!
Skvělý.
Teď jsme tu uvězněný.
Budou připraveny na to, co je čeká uprostřed tmy?
Agáta zvolala do temnoty.
Haló?
Ale nikdo se neozval.
Kdo je to?
Sofie zjistila, že jsou stěny plné knih,
s příběhy ze všech koutů širého světa.
Víš, že tě slyšíme vyprávět, ty blázne?
Jestli se nás snažíš vyděsit, tak máš smůlu.
Dívky zaslechly ve tmě škrábání.
A vyčerpaně se ke zvuku přiblížily.
To snad nemyslíš vážně.
To všechno a jenom hloupej brk?
Přestaň, Sofi.
Nesahat.
Žádný ze studentů v mé věži ještě nebyl.
Věděl jsem, že jste výjimečné.
Dějopisec začal psát váš příběh.
Ještě než jste dorazily.
Možná proto jsem tak zmatený,
proč obě chcete odejít, co?
Ona chce odejít. Já ne.
Sofie, musím tě odsud dostat.
Dámy, dámy.
Můžu vás ujistit, že jste tu v naprostém bezpečí.
Naše čtenáře si velice střežíme.
Vážně? A co ta točící se krev, která byla Sofií doslova posedlá?
Milé dámy, po škole poletuje tolik duchů a kouzel,
že už jsem je dávno přestal počítat.
Já myslím, že je v nebezpečí.
Bohužel tady nemůžeme dál trpět,
mezitím co nás tady budete trénovat na role v hloupých pohádkách.
Naši absolventi prožívají skutečné události,
které mění svět a které jsou příběhy, jež mění svět.
Chcete mi říct, že Sněhurka, Popelka a…
Otesánek, byli fakt skuteční?
Jako Herkules…
a Sindibád…
a El Cid…
a všichni ostatní, kteří bojovali proti zlu.
Učíme vás, jak naplnit váš osud.
A to se přesně chci naučit, ale jsem ve špatné škole.
Mám být ve Škole dobra.
Udělali jste chybu.
- Hmm. - Pane.
Možná, že ano. Ale musíš to dokázat.
I když je to vaše chyba?
Protože jakmile něco Dějopisec napíše,
může to změnit jen a jen Dějopisec.
to je směšné.
Jak to asi máme přesvědčit, je to brko bez mozku.
Á, jen se neboj.
Je jen jediný způsob.
Co je jediná věc, kterou zlo nikdy mít nemůže,
a dobro se bez ní neobejde?
Já vím. Vychování.
Zámek.
Krásný vlasy. Koně.
- Hm. - Pravou lásku.
Která se obvykle projevuje polibkem.
Takže říkáte…
nemůžu uvěřit, že to říkám.
Pokud Sofie políbí svoji pravou lásku,
tak bychom tomu brku dokázaly, že jste se zmýlil?
Pokud by někdo ze Školy zla vyhrál polibek z pravé lásky,
všechno by se změnilo.
- Můžu zůstat a změnit školy? - Sofi.
Tohle jsem si vždycky přála. Nemůžu se vrátit ke starému život.
Tuhle šanci už znovu nedostanu.
Prosím, nech mě to udělat.
Rozmyslím si to.
Výborně.
No…
někdo by si měl najít prince, kterého políbí.
Nezapomeň, drahá čtenářko,
každý polibek má svou cenu.
Co to znamená?
Dobré jitro, drahoušci!
Vstávat a cvičit!
První událost semestru. Ples Navěků je už za dva týdny.
A musíte se toho spoustu naučit.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Dobré ráno, Agáto.
Vstávat, budižkničemové!
KANDIDÁTI NA POLIBEK
Pst!
Kdo je to?
- Ten tmavovlasej? - Tristan.
Chytla jsem jeho růži.
Doufám, že mě pozve na ples Navěků.
Musí tě někdo pozvat, jinak neprojdeš.
A věř mi, že to nechceš.
Třikrát neprojdeš a vyhodí tě.
To jako ze školy?
- Umm. - Ne.
Promění tě do něčeho jiného.
Třeba do mluvící konvice.
Nebo do myši, nebo do něčeho horšího.
Jako nadobro?
Cože?
Znetvořit!
Proč potřebujeme být oškliví?
Horte! Vstávej!
Protože tím… rozbrečíme malý děti.
Špatně.
To je bezvýznamné plus.
Ugh.
Proč musíme být odporní a hnusní?
To bych taky ráda věděla.
Ach! Když vás nezajímá váš vzhled,
tak se nutíte používat vaši inteligenci!
Ošklivost je svoboda!
Právě mi vypadl zub.
Je to nechutné. A je mi to fuk!
A to je síla!
Tiše, děvčata.
Já jsem profesorka Anemónová.
A dneska vám ukážu,
jak se stát skutečně mocnou ženou.
Skrze krásu.
Úsměv dámy
je jejím mečem v boji o život a o pravou lásku.
Tak…
Vezměte si zrcadla…
…a zaútočte!
- Krásné, Reeno. - Děkuju, paní profesorko.
Jsi dokonalá, Beatrix.
Promiňte, ale je mi z toho divně.
Usmívat se? Takhle nám chcete předat sílu?
Úsměv je nesmírně důležitý, abyste předmětem prošly.
Tak, ukaž mi úsměv,
pokud nechceš propadnout.
Můj… úsměv?
Mhm.
To není bezpečné.
Počkat, co je to?
Pětka. Čtenářko.
Dala jste mi pětku, protože se neumím usmívat?
Ano.
Tak do práce…
Ne, pořádně se napijte
a uvidíte, jak oškliví a mocní dokážete být.
Čtenářko.
Ty první.
Ne.
Já nechci být ošklivá, to já nejsem.
Prozatím ne.
- Horte! - Ano, profesore Manley?
Moc se omlouvám.
Neboj se, mně budeš pořád připadat krásná.
Ty jsi Agáta, viď?
- Ahoj. - Můžu si přisednout?
- Jasně. - Dobře.
Jestli teda chceš.
Já jsem Gregor. Um…
Gregor Krasoň.
Syn prince Krasoně.
Zkusím být co nejmíň krásný.
- Jsem Agáta. - Slyšel jsem, že tu nechceš být. No…
já taky ne.
- Vážně? - Na život prince nejsem stavěný.
To… Nejsem to já.
Víš, co bych dělal radši? Měl svůj vlastní obchod.
- Opravdu? - Jo.
Miluju jídlo, ale maso bych neprodával, protože krev nemůžu vystát.
Proto jsem dneska dostal pětku Řízl jsem se při souboji.
Oni ti dali pětku za jedno říznutí?
Ne tak docela.
Viděl jsem tu krev, omdlel jsem v brnění.
Byl jsem na kopci.
A skutálel jsem se dolů.
A shodil všechny, co byly v cestě.
Rozhodně se hodím spíš do obchodu, viď?
Měl bys dělat to, co ti dělá radost, Gregore.
Promiň, Gregore, omluvíš mě?
Um…
- Jasně. Uvidíme se, Agáto. - Díky.
- Někdo tě napadl? - Jo.
Hnusný pulci.
Hodina ošklivosti.
No, já nedala hodinu krásy.
Co jsi nezvládla?
Usmívání.
Usmívání?
To je jedno. Našla jsem ti toho prince.
Já už pravou lásku našla. Tedros.
Od první chvíle jsem mezi námi cítila spojení.
Navíc se k sobě hodíme. Vzhledově.
No, bohužel pro tebe, už ho má Beatrix.
Myslíš, že je hezčí než já?
Jen chci říct, potřebujeme někoho, kdo je zrovna volný.
Ředitel říkal, že to musí být pravá láska.
Sofie, pusa je pusa.
Vážně?
Ach.
Vidíš, nic se nestalo.
Musí být z lásky.
Klidně bych v tom i pokračoval.
Ty jsi sladkej.
Dej mu tohle. A řekni mu, jak jsem hodná.
Och!
A nebuď divná.
Víš, co myslím. Nemluv o svojí kočce.
- Fajn. - Fajn.
Vzbuď v něm zájem. Zbytek zvládnu.
Slez ze mě!
Co jste zač?
Já jsem skřítek z Modrého lesa.
Já myslela, že jsou skřítci malí.
Myslel jsem, že jsou princezny sympatické.
Studenti vítejte! Přistupte.
Všichni se mi nahlaste, ať vím, kdo přežil a kdo ne.
Ahoj, nováčku.
Co tvoje čtení myšlenek?
Uhm…
Och!
Jo. Ne. Promiň.
To bylo… já… ten…
Ten první den toho na mě bylo moc.
Jo. Tohle místo umí být náročné.
Princeznu s takovým chováním jsem ale ještě nepotkal.
- Je to vlastně působivé. - Mm.
Všechny tě většinou hnedka očumují?
Ano.
Jo, je to tak a je to fakt nuda, takže děkuju, že nejsi nudná.
Uhm, ne, vlastně jsem nudná.
Jediný, kdo si to nemyslí, je má kočka.
Mm, tak já…
Říká se, že kočky mají na lidi dobrej čuch.
- Opravdu? - Je to tak.
Když jsem to řekl já.
Jsem tu docela slavný.
Pohádkový princ číslo jedna.
Myslím, že až z tebe bude král, budeš potřebovat větší korunu.
Aby se ti na tu nafouklou hlavu vešla.
Um…
Dobrý.
Ách.
Um…
To je pro tebe.
- Jo. - Ne ode mě.
Od kamarádky Sofie.
Jo, ta… ta čarodějka s krásnými vlasy?
Ne, není to čarodějka. Jen skončila na špatné škole.
Ne, to se neděje, normální holko. Rozhodně ti lže.
V tomhle případě ne.
Věř mi, je…
Rozhodně je princezna.
Mimochodem se jmenuju Agáta.
Agáta.
Mnohem lepší.
Protože rozhodně nejsi normální.
To myslím dobře.
Pojďte studenti, všichni sem ke mně!
Přestaňte žvanit.
Hm?
Já jsem Yuba a jsem expert na přežívání v lese.
V lese žiju už stovky let a ani jednou jsem nezemřel.
Alespoň…
…já si to nepamatuju
Ale to jsou jenom trpasličí vtipy.
Tak, jdeme rychle na to.
Otevřete dveře.
No tak.
Otevřít.
Himlhergot, otevřete ty dveře
Děkuji.
Pojďte za mnou.
Pokud nepřežijete v lese, tak nepřežijete žádné dobrodružství.
Modrý les připravuje studenty na nebezpečí, jimž budou čelit.
Ahoj.
Och…
Ahoj.
Co to máš na čele, Gregore?
Dnes ráno jsem nezvládl jízdu na koni.
Zjistil jsem, že mi to s koněm moc nejde.
A asi potřebuju brýle.
Zatím to vypadá, že skončím jako prodavač.
Drž se od Tedrose dál, ty náno.
Je můj.
Jejda.
Ahoj.
Pojďte.
Rostou tu krásné macešky.
Ale jak jistě všichni z pohádek víme,
krása může občas…
zabíjet.
Ách, ne, ne, ne, ne, ne!
Drzé kvítko!
Takové květiny bych na svatbě teda chytit nechtěl.
Trpasličí humor. Jdeme!
Neboj se, Gregore.
Nedosáhne sem, dobrý.
Nesnáším to tu.
Šup, šup. No tak.
A tohle je Yubova oblíbená část.
Dýňové pole.
Během dne neškodné.
Ale v noci se promění na peklo,
smrtky si vás najdou,
vysají vám krev
a prodají vaše končetiny!
Smrtky? Co jsou zač?
No tohle.
To je jen strašák.
A macešky jsou asi jenom květiny.
Pamatujte, jen to nejšikovnější zlo se vydává za dobro.
- Musím pryč! - Ne, to je špatnej nápad.
Pusť mě!
Přestaň, Gregore!
Už máš dvě pětky! Gregore! Gregore!
Gregore! Vždyť víš, co ti provedou!
- Vrať se! - Nic se mi nesta…
Pomoc!
Agáto!
Gregore.
Každý padouch má pro něco nadání,
vaše nadání můžete zdokonalit
a porazit nepřítele.
Jakýho nepřítele?
Úhlavního nepřítele.
Váš příběh neskončí, dokud jeden z vás, není zničen.
Tak, prosím, oslňte mě
čímkoli, co vy věříte, že je vaše jedinečné nadání.
Horte, jdeš první.
No, trénoval jsem jsem v zaklínání svoje vlkodlačí schopnosti.
Koukejte.
- Hmm! - To se ti povedlo!
Dobrá.
Až budu potřebovat vyhublého vlkodlaka s jedním chlupem,
dám ti vědět, posaď se.
- Dot? - Hm?
Že umíš něco lepšího?
Sledujte.
Je otrávená?
Mohla… by být.
Lepší než ten chloupek.
S tím se dá pracovat.
Sofie.
Ti, co jsou dobří, umí přivolat vlastní zvířata,
- Hm. - Přátelila jsem se s veverkami.
Bože, přestaň už.
Co kdyby sis přivolala útes a skočila z něho.
Co kdyby sis trauma od maminky řešila jinde?
Neopovažuj se mluvit o mé matce.
Nic o ní nevíš.
Stačí to, že se jí z tebe podařilo vychovat naprostýho šílence.
Nenávidím tě, ty blázne.
A všechno, na čem ti záleží.
Což jen dokazuje, že jsem na špatné škole.
Chceš odsud vypadnout, princezno?
Tenhle naprostej šílenec by byl víc než šťastnej,
kdyby se tě už zbavil, nadobro.
To je podívaná.
Pozor, Sofie!
Óch!
Opatrně, čtenářko, už se přibližuje.
Použij talent.
Žádný talent nemám.
Zavolej veverky, Sofie. Zavolej svoje veverky.
Pomoc! Pomoc! Pomoc!
Ó, veverky tě asi taky nemají rády.
Chudinka princezna.
Zbavím tě tvého trápení.
Ona ji zabije!
Sofie, zabíjet se můžete až po konci roku.
Odvolej je.
Dost!
Panebože.
Rafal?
Vedeš si úžasně…
Sofie.
- Pozor. - Hestero!
Hestero!
Postaráme se o tebe.
Kdo to byl? Kdo je Rafal?
Už neříkej jeho jméno. To můžeš už jen přede mnou.
Kdo je to? A jak mě zná?
Je to ředitelův bratr.
Dříve býval nejmocnější bytost v naší škole.
Od jeho zmizení zlo nikdy dobro neporazilo.
Ale tvoje schopnosti… ty ho ale přilákaly.
Nevěděla jsem, že mám schopnosti. Já je nechci, já…
Ach, přestaň už fňukat!
To, co jsi právě udělala v té třídě je pro mě důkazem, že jsi tu správně.
Nejde o to, kdo jsme.
Ale co děláme, Sofie.
Teď běž.
A nikomu to neříkej.
A pokud tě Rafal znovu navštíví, tak mi to ihned řekneš.
Běž, běž.
Pokud je vyvolená, Rafale…
udělám všechno, co bude v mých silách, abys ji dostal.
Má lásko.
Ne, ne, ne.
My nic nenávidíme.
Zlo nenávidí.
Dobro miluje.
Zlo útočí.
Dobro brání.
Chinen, kdy má dobro povolení zaútočit.
Nemůže. Dobro může jen bránit.
Kdyby dobro zaútočilo první, už by to dle definice dobro nebylo.
Přesně tak.
Co jste s ním provedli?
Co prosím?
Gregor třikrát neuspěl a potom zmizel.
Řval bolestí.
Do čeho jste ho proměnili?
Pravidla této školy se musí dodržovat.
Nejsou žádné výjimky.
Dámy… jak jsem říkala,
zlo má spoustu zbraní, my ale…
my máme zvířata.
Suchozemská zvířata a také vodní zvířata!
A dnes bych vám, dámy, chtěla představit…
…ryby přání.
Třpytící se podvodní přátele,
kteří nám rozumí a chápou naše nejhlubší touhy.
Protože bývaly taky studenty?
Tak dost.
Ne každý si zaslouží vlastní příběh.
Alespoň mohou být součástí šťastného konce někoho jiného.
Pokud bude vaše přání dost silné,
možná vám ho dokonce splní.
Kdo jde první?
Já, já, já!
Šup, Kiko.
To je Tristan! Miluje mě!
Chci to zkusit.
- Tristane. - Uhni, Kiko.
Uhni, no tak mi uhni.
Tedros.
Vypadáme spolu dokonale.
Ples Navěků,
na němž spousta z vás příští týden dostane svůj první polibek.
Agáto?
Jsi na řadě.
Cokoliv?
To, po čem tvé srdce touží nejvíce.
Přeju si domov. Pro nás všechny.
Co to děláš?
Co se děje?
To stačí, Agáto. Přestaň s tím.
Ne… Nemůžu se pustit.
Ustupte, ustupte, ustupte!
Propadla jsem před sto lety.
Sto let už plním přání.
A tvé přání mě vysvobodilo.
Přála jsi mi domov.
Děkuju.
Pryč! Utečte! Pryč!
Rychle pryč!
Agáto, uteč pryč!
Uteč!
Vstaň!
Vstávej!
Gregore?
Ahoj, Gregore!
Tohle ne, uteč prosím tě!
Gregore!
Ahoj, Gregore. Nevím, jestli ti zvládnu pomoct.
Ale jestli ano, udělám to.
Mám tě!
Neboj se, Agáto.
V pořádku?
Co jsi to provedl? To byl můj kamarád.
Chtělo tě to zabít! Zachránil jsem tě.
Ty nafoukanče, zabil jsi ho!
- Ne! Tedros tě zachránil. - Přestaň.
Vraťte se do svých kolejí. Zbytek dnešních hodin je zrušen!
Ty půjdeš se mnou. Běžte!
Šup, šup, šup.
Gregore, mrzí mě to.
- Agáto… - Přestaňte!
Tomuhle říkáte dobro?
Zničíte někoho hodného,
protože nedokáže? naplnit vaše nesplnitelná očekávání
Co je na tom dobrého?
Agáto, každý tady má vlastní roli a časem to taky pochopíš.
Ne, nepochopím!
Říkala jsem, že sem nepatřím,
Proboha, co je to s tebou?
Kdysi dávno bylo dobro skutečné a pravdivé.
Teď jde všem jen o neustálé sebezdokonalování.
Ty jsi svým přáním ale zachránila tu ubohou dívku.
Vzpomínáš, jak jsem ti říkala, že magie naslouchá emocím?
Ta nejsilnější emoce vůbec je empatie.
Vášeň, kterou jsi ukázala, mi jasně říká,
že ty jsi určitě, určitě, na správném místě.
Ty jsi první skutečná princezna, která ne této škole už…
dlouho, dlouho nebyla.
Musíme si promluvit.
- Dala jsi Tedrosovi dopis? - Ano dala. Ale děje se tu něco hrozného.
Jo, to mi povídej.
Navštívil mě roj včel, které jsou údajně tím nejzlejším mužem vůbec.
- Nějakej chlap jménem Rafal. - Toho jsem viděla.
Sofi, musíme odsud zmizet. Čert vem polibek.
Počkej, co říkal Tedros?
Říkal, že má tvoje kámoška ránu.
To ne. Co to máš s okem?
Zeptej se jí.
Vrazilas mu?
Agi, proč?
No, měl jsem tu drzost zachránit jí život.
Přijď za mnou ven, až budeš hotová, s čím potřebuješ.
Omlouvám se.
Umí být temperamentní… a taky agresivní.
Sofie, viď?
Jo.
Hezky píšeš.
Nevěděla jsem, jak tě oslovit.
Jsme tu tak oddělení.
Jo, je lepší zlo a dobro nemíchat, míň problémů.
Pokud teda nemáš to štěstí a nejsi omylem ve špatné škole.
Ona ale není ve špatné škole.
A rozhodně by si neměla povídat s princi.
- Ne, nechte mě! - Nemusíte ji tahat, co…
Nic jsem přece neudělala!
Ahoj, hele…
Je zlá, Teddy. Postarají se o ni.
Kam mě to vedete?
- Místnost zkázy - Kam?
Ne!
Ne! Já jsem přece nic neprovedla!
A přesně proto jsi tady dole.
Sofi. Sofi, Sofi, Sofi.
Ze všech studentů si Rafal vybral tebe.
Mohla bys být zachráncem, na kterého naše škola čeká, ale ne.
Mrháš časem a necháš se rozptylovat hloupými, namyšlenými princi!
Neubližujte mi.
Dostala jsi velký dar, Sofie.
A nedovolím ti, abys ho zmařila.
Přišel čas…
abys mi přiznala, na čí straně jsi.
Rafal chce pouze někoho, kdo je skutečně zlý.
Je jasné, že tvá krása brání tobě i ostatním
přijmout to, kým skutečně jsi.
Ne! Ne!
Zabedněnče. Stůj!
Ach, co jsem provedl teď?
Ten obrovskej čokl Sofii ji odvedl a ty jsi tam prej jen tak postával.
Zachraňuju princezny a zlo porážím. Nezachraňuju ho, jo?
Ty víš, kdo je zlý?
Jo, vždyť se tak jmenuje její škola!
Jsem dobro. To je můj úkol a mám ho splnit, jasný?
- Uvědom si konečně, kde jsi, Agáto. - Já tomu rozumím, jo, je to směšný.
Víš, jak jsi zabil toho zlého ptáka?
Jo, to byl Gregor.
Ne, nebyl. To bych věděl.
Ale nevěděl.
Vážně?
Zeptej se Doveyové. A potom mi řekni, jak na první pohled poznáš zlo.
Zkus někdy přemýšlet vlastní hlavou,
a možná ti dojde, že všechno není tak černobílé.
Třeba budeš i mile překvapenej.
Proč se mi tohle děje?
Protože je to tvůj osud.
Rafale?
Můžeš dosáhnout věcí, o kterých se ti ani nesnilo.
Koneckonců…
Nezapomínej na to, jak jsi jedinečná.
Jednou změníš celý svět.
Ty jsi jedinečná, Sofie.
Ostatní to jen odmítají vidět.
Byla jsi upřímná, milá, trpělivá. Dostala ses do školy dobra?
Ne.
Jsem jediný, komu můžeš věřit.
Na jejich pravidla zapomeň.
Dělej si, co chceš a kdy budeš chtít.
A když ti nedají to, co ti patří,
vem si to.
Omámená Rafalovy slovy
si Sofie umínila, že udělá cokoliv,
aby vyhrála Tedrose a získala polibek z pravé lásky.
Ztratilas něco?
Nebo si jen hledáš další oběť?
Nemůžu najít Sofii.
Jen chci vědět, že je v pořádku.
Tohle si určitě nenechá ujít.
Je to velký den.
Školy konečně dostanou přístup k magii.
Hele, měla bys vědět… říká se, že jsi čarodějnice.
- Jo, to už jsem slyšela. - No…
Chci, abys věděla, že si to nemyslím.
Jo?
A co jsem? Hm?
To bych rád věděl.
Protože jsem někoho, jako jsi ty, ještě nepotkal.
Já…
Já… tohle… nesmím.
A co? Upadnout?
Sklapněte!
Všichni se posaďte.
- Začneme. - Mhm.
Abyste získali přístup ke své magii,
musíte nejprve odemknout svou záři prstů.
Až se naučíte záři prstů používat, už se bez ní neobejdete.
Už se těším.
Někdo se prý pomocí magie umí proměnit do zvířat.
Chci se proměnit do kočky, abych mohla v noci spát pod kamny.
Bude tam teplo.
Nuže…
Nebojte se, Navěci, dobro necítí bolest.
Nikdyvíci…
…bude to bolet.
To je super.
Seřadit.
Nádhera.
Záře prstu vám pomůže uvědomit si sílu, kterou máte uvnitř.
Au, au, au!
Díky, paní.
Když se prst rozzáří,
znamená to, že jste se dostali k emoci dost silné na to,
abyste seslali kouzlo.
Čím silnější pocity…
…tím silnější magie.
Snad nejdu pozdě.
Co to má znamenat?
Tohle? Prokázala jste mi laskavost.
Už to dlouho chtělo změnu.
Tak, byla bych vděčná, kdybyste mi aktivovala schopnosti.
Mm.
Děkuji.
Příměří?
Tak, kdo by chtěl masku?
Namířit! Pal!
Ať už jste dobro, nebo zlo, krása je pěkná dřina.
KRÁL ARTUŠ
Musíme si promluvit.
O čem?
Mám to pod kontrolou.
To mi nepřijde.
Mám si snad brát rady od holky, která dělala sochy z nudlí?
Proč se takhle chováš?
Protože už mě nebaví bejt ubohá, malá Sofie.
Holka, která mě ubránila pánvičkou nebyla ubohá.
Jsem takhle spokojená.
Dobře, na co ta kniha?
Tedrosův otec si vybral nevěstu Ginevru kvůli kráse.
Potom ho ale podvedla s Lancelotem,
král Artuš přišel o trůn a zemřel na zlomené srdce.
Co to je za radu? Jak mám jako randit?
Nechápeš to? Kvůli tomu, co se stalo jeho otci,
se Tedros nezamiluje do holky jen proto, že je hezká.
Musíme mu dokázat, že jsi hodná,
před všema,
aby to nikdo nemohl popřít.
Fajn.
A co mám udělat?
Ahoj.
Promiň. Nechtěla jsem tě rozptýlit.
Mě nic nerozptýlí.
Třeba ti nosím štěstí.
Nelichoť si.
To je princův kodex.
Šíp letí rovně, když máš ryzí srdce.
Co to jako děláš?
U mě doma můžou holky dělat i klučičí věci.
Nejde přece o to, že jsi holka.
- Hm? - Nikdyvíci nestřílí.
Nemají totiž to ryzí srdce.
Říkala jsem ti, nejsem Nikdyvíc.
Dobře, fajn, ne Nikdyvíc.
Zpevni loket.
Natáhni ruku a povol stisk.
Je lepší se soustředit na terč.
Tak střílej.
Věděl jsem to celou dobu.
Nechceš někam jít?
Nevím. S kým?
No, s princem, který tě chce lépe poznat.
A teď ty.
Zrádce!
Asi budu zvracet. Ugh!
Nevím, co na něm vidí.
Tohle je urážka.
To se nesmí. Říkám to nerada.
Tohle je špatné.
Je moje!
Teda naše.
Je to padouch!
- Je to fakt odporný. - Tak je sníme.
Jsou spolu celý den.
To je tragédie.
Víš, že nám to tady vůbec nikdo nepřeje?
Vím.
A to, že mě uvidí s údajným Nikdyvícem obrátí školu vzhůru nohama.
Já to přežiju.
A všem přeskočí, až tě vezmu na ples Navěků.
Cože?
- Slibuješ, Teddy? - No jasně.
Cože?
Ne.
S tou rozcuchanou vlčicí místo mě nepůjdeš.
Udělejte něco.
Hm.
Pšt!
Jdeš někam?
Jdu ti po krku.
Dost!
Přestaňte!
- Jsou mladí, dá se to čekat… - To není mož…
Prosím, prosím!
Láska mezi Nikdyvícem a Navěkem je striktně proti pravidlům.
- Děkuji. - Ano.
Zlo a dobro k sobě nepatří.
Je to… odporné.
Můžu něco říct? Musím vybrat Kamelotu novou královnu.
To neberu na lehkou váhu.
Vybral jsem si Sofii, je hodná, jen na špatné škole.
Když tomu věří on, proč ne vy?
A navíc pravou lásku nic nerozdělí.
Není to první pravidlo všech pohádek?
Pokud to je pravá láska,
bylo by to rozhodně závažné.
To zjistíme jen jediným způsobem.
Zkouška příběhem.
- Cože? - To ne.
Pane, přijímám.
Um…
Pardon, co je zkouška příběhem?
Oba dva vstoupíte do Modrého lesa z jiné strany.
Musíte překonat jakékoliv nebezpečí a do svítání se najít.
Pomoc je zakázaná.
Sofie, dokážeme to.
Jsme dost dobří a silní, abychom se ochránili.
- Dokážeme to. - Cože?
To je oba zabije!
Zkouška započne…
…se západem.
Tedrosi z Kamelotu.
Sofie z Gavaldonu.
Zkouška příběhem se musí brát vážně.
Za branami školy číhá smrtelné nebezpečí.
Přejete si pokračovat?
Ano.
Rozhodně.
Pokud se budete chtít vzdát,
shoďte na zem červený kapesník a my vás dopravíme do bezpečí.
Zkouška může začít.
Tedrosi?
Haló!
Jsem tady!
Můžeš mě zachránit.
Ach.
Květiny. Hezký.
Hezký je dobrý.
Ahoj, kamarádky.
Jste tak… krásné.
To jsem já.
Ne! Ne!
Ne! Pomoc! Ne!
Tedrosi pomoc!
Tedrosi!
Tedrosi?
Kde jsi, Tedrosi?
Dobrý.
Dýně jsou fajn.
Pomoz mi, Tedrosi!
Tedrosi!
Sofi, no tak, běž, běž, běž.
Sofie!
- Sofie! - Je to on. Tak jo. Běž za ním.
Až tě zachrání, polib ho, potom se dostaneme z týhle cvokárny.
Jo? Běž.
- Sofie! - Tedrosi!
Och, díky Bohu, Tedrosi!
Sofi, vem ten Excalibur.
Pomoz mu.
Sofie! Hoď mi ten meč!
Sofie, udělej něco!
Co tady děláš?
Ty! Tys podváděla!
- Přivedlas Agátu. - Ne!
- Ne, ne, ne. Přišla jsem sama, vážně. - Jo.
Vědělas, že mi nepomůže.
- To není pravda. - To není fér.
Všichni ví, že princové zachraňují princezny, ne naopak.
Kdybych umřela, tak nic nezměníme.
A já myslel, že jsi dobro.
Ne! Ne, ne, ne, ne! Ne!
Ty…
je to tvá vina.
Jen jsem chtěla pomoct.
Moc dobře víš, že by bylo po vás, kdybych se tady…
Lhářko, vědělas, že se to stane.
Nejdřív mi ukradneš školu a teď mi chceš ukrást prince!
Jak to můžeš říct? Sofi, jsme nejlepší kamarádky.
Princezny se s čarodějnicemi nekamarádí.
Ó, kde jsi byla?
Chtěla jsem si promluvit se Sofií, ale zamknuli ji.
Ano, zamknuli ji, protože porušila pravidla! Vy obě!
Proč? Proč jsi jí v té zkoušce pomáhala?
Myslela sis, že to sama nezvládne?
Myslela jsem si, že věříš, že Sofie patří mezi dobro.
Nevěřím.
Nevěřím, že někdo může být skutečně dobrý, nebo skutečně zlý.
Lidé jsou totiž složití.
I když všichni tady předstírají, že ne.
Mladá dámo, pravidla této školy…
…se musí dodržovat.
To říkáte dokolečka! Ale k čemu jsou vám vaše pravidla,
když se skutečně nebezpečným zlem nic neděláte?
No tak! Sofie dokáže ledacos, ale rozhodně není nebezpečná.
Sofie ne, Rafal!
Cos to právě řekla?
Rafal. Zase jsem ho viděla v lese,
ale očividně s tím nikdo z vás nechce nic dělat.
Zase? Co, co, co to znamená?
Ty už jsi Rafala někdy viděla? Tady?
Ano. V tom krvavém víru. Říkala jsem o tom řediteli.
Sofie ho viděla u ní ve třídě.
Paní Lessová taky, ona vám to neřekla?
Lessová.
Měla jsem to vědět.
Pojď za mnou. Přijdeme tomu spolu na kloub.
Jdeme! Šup!
Sofie?
Um…
…Agáta chce, abych ti dala tohle.
Já…
Doufám, že ti bude brzo líp.
Drahá Sofie, mrzí mě to, co se stalo v lese.
Nechtěla jsem ti ublížit.
Tady jde totiž o mnohem víc než o nějaký polibek od prince.
Viděla jsem v lese Rafala.
Myslím, že tu nikomu nedochází závažnost situace.
Je to ryzí zlo a musíme držet pohromadě a věřit jen sobě.
Jsme nejlepší kamarádky
Nezapomeň, že budu vždycky na tvojí straně.
S láskou, Agi.
Neříkej, že tomu vážně věříš.
Je to lež.
A ten princ pro tebe stejně nebyl dost dobrý.
Vrátil ses.
- Já myslela… - Že jsem tě opustil? Nikdy.
I když tě tady všichni zradili.
- Agáta ne. - Ne?
Podívej se sama.
Myslela jsem, že věříš, že Sofie patří mezi dobro.
Nevěřím.
Ona ti lhala, Sofie.
Od samého začátku proti tobě zbrojila.
Chce tě dostat zpátky do té ubohé, malé vesničky.
Ale já tě ochráním.
Já ti pomůžu.
Neboj se.
Představ si, že jsi housenka, ze které se za chvíli vyklube motýl.
Už brzy budeš mnohem krásnější a silnější než kdykoli.
Královnou, jakou tahle škola ještě nezažila.
Nadělím ti schopnosti, o kterých se jim ani nesnilo.
Nebudeš jen ta nejkrásnější z nich.
Budeš ta nejsilnější.
Krvavá magie, Sofie.
Má lásko…
…přijmeš teď…
tento dar?
Přijmu.
Tys věděla, že je Rafal tady ve škole a nikomu jsi to neřekla?
Óch, asi mi to vypadlo.
Já vidím to zlo ve tvých očích. Jenom ti to tak vypadlo, Lessová?
Jsem děkanka Školy zla.
To tě to vážně nenapadlo?
Jo, hned mě napadlo, že nikoho z vás nezajímá,
co se tu sakra děje.
- Ticho, čtenářko. - Nebo co? Propadnu kvůli mračení?
Co Rafal po Sofii chce?
Chce, aby zlo konečně vyhrálo!
To chce.
Myslíš, že se to stane? Rafal nepomůže zlu vyhrát.
Když se pokusil zabít ředitele, svého vlastního bratra,
chtěl zničit obě školy. Obě!
Aby si všechnu magii světa mohl nechat pro sebe.
Děkujeme mockrát, učitelko krásy.
Ne! Byla jsem hlavou magické historie ještě dřív, než jsi sem přišla, zrzko!
- Opravdu? - Ano.
Než se tohle místo stalo nesnesitelně povrchním
a já začala učit zkrášlování.
Vypadám snad, že mi na úsměvu záleží?
Dobře. Musíme Sofii ochránit.
Ochráníme, až ji najdeme.
Sofie se ztratila.
A Anemónová má pravdu.
Pokud se Rafal spojí se Sofií, tak zničí obě školy.
Lži. Jsou to lži!
Je to jen další fígl, aby vyhrálo dobro.
Věřte mi, že ne.
Pokud můj bratr vstane z mrtvých,
je velká šance, že nikdo z nás nepřežije, paní Lessová.
Nikdo z nás.
Ihned Sofii najděte. Prohledejte obě školy.
Ano, samozřejmě.
A Agáto.
Běž na ples Navěků.
Sofie se tam může ukázat, pokud ano, doveď ji ke mně.
Teď běž.
POMSTA
Živá panenka.
Sofie?
Sofie.
Nejsi… Můj ty bože.
Co ti to Rafal provedl?
Naučil mě přijmout, kým skutečně jsem, tohle.
To jste přece chtěla.
Vždyť jsem přece krasavice, nebo ne?
Padla jsem Rafalovi do noty.
A můj talent přebil všechny ostatní.
Ale snad na mě nežárlíte?
Leonoro z Gavaldonu.
Rafal mi to řekl.
Leonora, osamělá čtenářka, která chtěla být něco víc.
Něco ve vás viděl. Zlo, o kterém jste nevěděla.
Přivedl vás sem, aby mohlo vzkvétat.
Tolik jste se snažila, ale nebyla jste pro něj dost zlá.
Vrazil vám kudlu do zad, i když jste ho milovala.
A od té doby se mu snažíte zavděčit.
A doufáte, že si ho získáte.
Ale kde se vzala, tu se vzala, Sofie!
Co ti slíbil?
A co jsi slíbila ty jemu?
Ach.
To je milé, že se ptáte.
Sofie.
To snad ne.
Bál jsem se, že bez pozvánky nepřijdeš.
Ale pak jsem si řekl, Agáta si vždycky dělá, co chce.
Tedrosi. Viděl jsi Sofii?
Můžeme někdy mluvit o něčem jiném?
Třeba o tom, co se stalo v lese!
- To bylo… - Jo, potom. Až ji najdu.
Křičela na tebe.
Urazila tě. Dala ti za vinu všechno, co se jí kdy stalo,
a ty jí stejně pomáháš.
No tak. Proč si myslíš, že si to zaslouží?
V Gavaldonu mi celý život říkali čarodějnice.
Říkali mi do očí,
jak jsem ošklivá a jak mě a moji mámu jednou upálí.
Celá vesnice se nám smála.
Až na Sofii.
Je to jediný člověk, který se mě od dětství zastával.
Je jako moje sestra.
Já nemůžu rodinu jen tak zahodit.
To nikdy.
Ne, máš pravdu.
Rodina musí držet při sobě.
Agáto, zachránila jsi mi život.
A díky tobě svět nevidím tak černobíle.
Nikdo pro mě nikdy nic takovýho neudělal.
A došlo mi…
že ty jsi moje pravá láska.
- Panebože, máš strašný načasování. - Ne, opravdu.
Přemýšlel jsem a… a miluju tě…
Tedrosi, přestaň, prosím.
Rafal ovládá Sofii, aby zničil školy.
Počkat, kdo je Rafal?
Sofi, co se ti stalo?
- Bože. - Neboj se, Teddy.
Zítra už to bude pryč.
Zkus si toho nevšímat, ať nezkazíš večer.
Ples Navěků.
Ách.
Už jsem tu.
Pozval jsi mě, vzpomínáš?
- Slíbils to. - Sofi, prosím.
Ticho, Agi, mluví hlavní hrdinové.
Jsi můj doprovod, viď?
Nebo chceš porušit slib? Když…
dobro poruší slib,
tak se dějí moc zlé věci.
Není žádný slib. Zradilas mě. Jsem tu s Agátou.
- Uhm… Ne, to není. - Lhářko.
Myslím, že už to začínám ovládat.
Sofi, přestaň.
Nevím, co se stalo, ale pomůžu ti.
Jsme kamarádky.
Ne, Agáto.
Jsi můj nepřítel.
Což znamená, že náš příběh neskončí, dokud jedna z nás nezemře.
Sofie.
Čau.
Tedrosi.
Pojď s námi.
- Takže se teď celý ples ruší? - Musíme ji zastavit.
Ne, ne, ne. Nikdo Sofii neublíží.
Podívej, co provedla.
Zabijem ji dřív, než nás všechny zničí.
Muži, chopte se zbraní!
- Jdem zabít čarodějnici. - Ne!
Zlo útočí a dobro brání, vzpomínáte? Nesmíte útočit!
PRVNÍ VÝROČNÍ PLES NIKDYVÍCŮ
Drazí Nikdyvíci!
Máme hosty.
Jak je pozdravíme?
Zabijem je!
Nechte je na pokoji!
Sofie, prosím. Jenom se bojí, že je napadnete.
A proč bychom to prosím tě dělali?
To by od nás bylo tak hrozně zlé.
Ukážeme jim, jak moc hodní jsme.
Zatancujem si.
Všichni naše hosty pozdravte
To je dárek na přivítanou, kluci.
Natáhnout!
Tedrosi, je to past!
Zabte čarodějnici!
Palte!
Takže…
Zlo útočí…
a dobro brání.
Mně přijde,
že se z dobra stalo zlo.
A ze zla se stalo dobro!
Ó, jsme dobří.
Uteč, Tedrosi!
[zasyčení krvavé magie
Teddy, musíme si popovídat.
Ty a tvoje armáda se pokusila zabít dav nevinných lidí.
To je od vás opravdu zlé.
Copak to tady máme za ošklivky?
Ne!
Prosím, Sofie.
Musíš s tím přestat!
Už je pozdě.
Zaútočili a my se bráníme.
Ne!
Kdo si dá čokoládu?
To si říkáš princ, Teddy?
Nechte toho!
Óch.
Počkejte! Poslouchejte mě!
Už jdu, má královno!
Ach!
Ne! Tedrosi!
To byl skvělej pocit. To jsem chtěl udělat celej semestr.
Tedrosi! Tedrosi, Ne!
Ani krok, Agi!
Tohle je můj šťastný konec.
Tak takhle chceš změnit svět?
O tomhle jsi vždycky snila?
Aby se ti všichni klaněli?
Jo. Byla chyba si myslet, že jsem ve špatné škole.
Stačilo totiž jen prohodit ty školy.
Chyba je, že si myslíš, že tohle potřebuješ.
Podívej se na sebe!
Podívej, co to provedlo nám.
Rafal je tady nepřítel, Sofi.
Musíme ho porazit.
Raději porazím svého úhlavního nepřítele.
Ne, Sofie.
Ách! Ne!
Sofie!
Tak… Už zbývá vyřídit poslední účty.
Řediteli!
Kde jste, vy starče?
Čas doplatit na svoje chyby!
Toužíce po pomstě pátrala Sofie ve věži po osobě,
která jí od začátku křivdila.
Nebo tomu alespoň věřila.
Co to znamená?
To znamená, že tvůj příběh právě začal, Sofie.
Rafale.
To byla pouze zkouška, Sofie.
Všechno.
Zkouška, abych našel pravou lásku.
Já to nechápu.
To já jsem vyslyšel tvé přání.
A dostal tě sem.
Proroci mi řekli o tvém potenciálu a já ti ho chtěl pomoci naplnit.
Kdo jiný ti věřil…
staral se o tebe,
bránil tě
a snesl ti modré z nebe?
Když moc použiješ,
všichni tví nepřátelé padnou.
Jaký to je pocit?
Líbí se mi to.
Nikdy jsi neměla být hodná.
A já samozřejmě také ne.
Proč ses vydával za Ředitele?
Byl to můj bratr.
Před staletími
nám byl na věčnost svěřen Dějopisec.
Protože naše pouto překonalo válčící duše.
Dokud jsme se chránili, zůstali jsme nesmrtelní a mladí.
Dobro a zlo bylo v perfektní harmonii.
Časem…
začne být člověk nespokojený.
Co se mu stalo?
Bojovali jsme.
…a já ho zabil.
Zabil jsi svého bratra?
Ale jak jsi mohl?
Stejně jako když ses snažila zabít svého prince.
Je to totiž to, co jsme.
Po smrti mého bratra
jsem na sebe vzal jeho podobu, aby mě nikdo neodhalil.
Začal jsem rovnováhu ničit zevnitř.
Ve škole dobra a zla se nikdy nechybuje.
Ale dobro vyhrává už dvě stě let.
Óch, jsi si jistá?
Každý příběh jsem jim kazil.
Odměňoval jsem je za pálení stařenek v pecích.
Mořským vílám vyřezávali jazyky
a nutili ženy tančit v rozpálených střevících.
Dobro přišlo vniveč.
Hlupáci
Slaboši.
Ale ty, Sofie?
Zahanbila jsi mě.
Za několik týdnů už ti ležela škola u nohou.
Jsi víc než dobro a zlo.
Ty…
jsi mocný chaos.
A společně budeme nezastavitelní!
Agáto!
Tedrosi?
Agi!
- Jsi v pořádku? - Myslela jsem, že jsi mrtvý.
Nic mi není. Poslouchej mě.
Musím Nikdyvíce zničit. Jednou provždy,
Ne, ne, ne, Tedrosi.
Tahle celá válka mezi školama je špatná.
- Když se dostanu k Sofii… - Po tom všem co tu napáchala?
Je to zbytečný!
Ne, ne, ne. Využívá ji bratr ředitele.
Dal jí krvavou magii a je na ni příliš silná.
- Neví, co dělá. - Ona ale moc dobře ví, co dělá.
Otevřu jí oči.
- Vím to. - Poslouchej mě.
- Co? - Je pryč.
Proměnila se ve vránu a letěla do ředitelovy věže.
- Co? - Bojuje se tady, Agáto.
Už na ni nemysli.
Tedrosi, řekl jsi mi, že jsi připraven přestat všechno vidět černobíle.
- Mhm. - Tak teď máš šanci.
Prosím, musíš mi teď věřit.
Pojď se mnou zachránit Sofii, tak zachráníme celou školu.
Navěky i Nikdyvíce.
Prosím.
- Pomoz, Tedrosi! Už je neudržíme. - Dobře, běž za ní.
Budu tam co nejdřív, slibuju!
Přidáš se ke mně, Sofie?
Už jen potřebujeme polibek z pravé lásky.
Polibek zla.
Probudíme naši lásku
a navždy otevřeme brány Nikdy navěky,
kde spolu…
budeme…
vládnout.
Já jsem tvůj princ.
Jsem tvoje pravá láska.
A vždycky jsem byl.
Přidáš se teď ke mně?
Ano. Ano.
Zlu se konečně podařilo vyhrát polibek z pravé lásky,
a tak obě školy a všechny jejich žáky, jak zlé, tak dobré,
tímto odsoudilo k utrpení a záhubě.
- Rafalovi konečně bylo umožněno… - Ano.
…aby svým ryzím zlem mohl ovládnout svět.
Co jsem to provedla?
Proč musí zemřít?
Myslela jsem, že chceš, aby zlo vyhrálo. To jsou moji kamarádi.
To jsou padouši leda tak do pohádek.
Skutečné zlo musí začít s čistým štítem.
Vítej v Nikdy navěky, má lásko.
Ne! Já jim nechtěla ublížit. Myslela jsem, že jim budeme vládnout.
Taky že budeme vládnout!
V Nikdy navěky, kde každičký student a každičký učitel,
kdokoli, kdo by se nám mohl postavit,
je mrtvý.
Včetně tvého nepřítele.
ZDE LEŽÍ AGÁTA
Ne!
Ne, Agi!
Tohle jsem nechtěla!
Na to už je moc pozdě, Sofie.
Všechny jsi od sebe odehnala.
A všem jsi lhala.
Všechny zradila.
Teď už jsi sama.
A proto jsi má.
Nech ji na pokoji!
Agi!
Ty žiješ?
Mrzí mě to.
Nic se neděje, Sofi. Pomůžu ti.
Víš, od čtenářky jsem očekával víc.
Určitě víš, co se stane s těmi, kteří zmaří lásku.
Lásku? Tohle není láska.
Víš, proč dobro vždycky vyhraje?
Protože jeden za druhého bojujeme a záleží nám na druhých.
To je láska dobra.
Zlo bojuje jen za sebe.
A to má do skutečné lásky daleko.
Tak nádherná slova,
která už nemají žádnou moc ani význam.
Tak odstup prosím od mé nevěsty.
Nikdy ji nedostaneš, ty zrůdo!
Jen přes moji mrtvolu.
Óch.
Jak si přeješ.
Ne! Pozor, Agi!
Sofi!
Ne! Ne!
To není možné.
Po tom všem, co se stalo.
Ne.
Sofie.
Vážně sis myslel, že to bude tak snadné?
V mé škole?
V rukou tvého otce mě ten meč mohl kdysi porazit.
Ale v rukou jeho směšného syna…
je to jen přerostlý mazací nůž.
Myslíš si, že je tenhle příběh…
o tvé pravé lásce.
Ne. Tenhle je o mé.
A polibek zla mi dal tolik moci,
že zabiju budoucího krále dobra.
Nebo to je příběh o dívkách, co tě zastavily.
To je… konec.
To ne
Hele. Proboha.
Proboha. V pohodě.
Hele. Dobrý.
Agi…
za všechno se ti omlouvám.
Pššt. Nic ti není. Jsi živá.
A v bezpečí.
Já nechci být zlá.
Ne, nejsi zlá.
Jsi jen člověk.
Dokud mám tebe.
Budeme spolu navždycky.
Slibuješ?
Slibuju.
Dobře.
Mám tě ráda, Agi.
Vždycky to budeš ty.
Má nejlepší kamarádka.
Hele… Sofi.
Ne.
Prosím, ne, Sofi.
Taky tě mám ráda.
Co se to…
Ahoj. Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
Promiň, bolí tě to?
Proboha.
Tohle už mi nikdy nedělej.
Pojďme domů.
Jo.
Půjdem domů.
A tak naše dvě hrdinky porazily tu největší hrozbu,
jakou kdy Škola dobra a zla poznala.
Pohádkový svět ten den nezanikl,
ale byl navždy změněn.
Navždycky.
Dobro a zlo společně?
V jedné škole?
Hmm.
Co teď?
Sjednocení, třeba.
Možná… přátelství, dokonce.
Hm.
A…
- Ne, žádný spěch. Žádný spěch. - Ne. Hezky pomalu a s rozvahou.
Ahoj.
Mé srdce už patří jiné.
Naše dvě hrdinky se konečně dostaly zpět do Gavaldonu,
protože je Agátin polibek osvobodil.
Neboť co je pravdivějšího než láska mezi přáteli?
Bude lepší, když půjdu.
Agi, chápu, jestli tu chceš zůstat s Tedrosem.
Postarám se ti o mamku.
Bylo by mi ctí.
Děkuju, Sofi.
Nemůžu opustit kamarádku.
Díky, Tedrosi, že ses chtěl změnit.
Doufám, že se ještě uvidíme. Jednou.
Počkej! Počkej!
Na obě dívky se čekalo s otevřenou náručí.
A otevřenou myslí.
Nikdy se necítily tak výjimečně.
- Ale ne! - Ach!
Čarodějnice!
Některé věci se ale nikdy nezmění.
- Fuj! Fuj! - Čarodějnice!
Tedy pokud nepoužijete vaši moc
změnit věci k lepšímu.
Dalo by se říct, že tady náš příběh končí.
Nicméně Tedrosův šíp ale protrhnul portál mezi jejich světy.
Potřebuju tě, Agáto.
A bylo zřejmé, že tohle byl teprve…
…začátek.
PODLE KNIHY SOMANA CHAINANIHO