‫- בית הספר לטוב ולרע -‬
‫לפני שנים רבות,‬ ‫שני אחים רבי עוצמה הקימו בית ספר‬
‫כדי לשמר את מאזן הכוחות בין הטוב לרע‬ ‫בעולם האגדות.‬
‫האחים חלקו את כוחם בשלום‬ ‫במשך דורי דורות.‬
‫אבל נדיר ששינוי אינו מתרחש…‬
‫רימית.‬
‫בזירת הדו-קרב יש חוקים ברורים.‬ ‫אסור להשתמש בקסם.‬
‫אם ניצחת, זו לא רמאות.‬ ‫זו רמאות רק אם נתפסת.‬
‫שנצא לסיבוב נוסף?‬ ‫-לא, אין לנו זמן.‬
‫הקרבות איתך הם החלק המהנה היחיד ביום שלי.‬
‫גם אני נהנה מהם, אבל זקוקים לנו.‬
‫זהו אחד מהחסרונות‬ ‫בניהול בית הספר החשוב ביותר שנבנה מעולם.‬
‫וזה משעמם אותי.‬
‫רפל, מה אתה רוצה?‬
‫רק עוד סיבוב אחד.‬
‫שנינו נשתמש בקסם שלנו.‬
‫בלי חוקים.‬
‫קדימה, ריאן.‬
‫תראה לי איך עושים את זה.‬
‫אתה פשוט לא מוותר…‬
‫רפל, זה מספיק!‬
‫אולי לך זה מספיק, אבל אני לא מסתפק בחצי.‬
‫אני רוצה הכול!‬
‫לא!‬
‫רפל, מה עשית? זה…‬
‫קסם דמים.‬
‫במשך שנים חיפשתי אותו‬ ‫ואתמול בלילה, מצאתי אותו סוף סוף.‬
‫רפל, יש סיבה שהקסם הזה נאסר.‬
‫הוא יאכל אותך. לא תוכל לשלוט בו.‬
‫אני מעדיף תוהו ובוהו.‬
‫במשך אלפי שנים, תמיד העדפת את הגיבורים.‬
‫שמרתי על מאזן הכוחות איתך!‬
‫עכשיו הגיע תורי.‬
‫רפל…‬
‫אני אכתיב את התנאים!‬
‫והעולם הולך להשתנות מאוד.‬
‫נוכל לעבוד יחד.‬
‫הרוע לא משתף פעולה.‬
‫הרוע לא מתחלק.‬
‫כשאסיים,‬
‫הרוע לא יפסיד.‬
‫לא!‬
‫סלח לי.‬
‫שנים רבות אחר כך,‬
‫בארץ רחוקה,‬
‫סיפור חדש התפתח…‬
‫היה הייתה ילדה בשם סופי.‬
‫היא הייתה יצורה אמיצה ויפהפייה,‬
‫בעלת חן יוצא דופן,‬
‫שנועדה לשנות את העולם.‬
‫וכעת, הקשיבי בפעם האחרונה,‬
‫ילדה עצלנית ומגוחכת שכמותך…‬
‫…תוציאי את התחת המפונק שלך מהמיטה עכשיו.‬
‫סופי, אני יודעת שאת שומעת אותי.‬
‫שמישהו יציל אותי.‬
‫טוב, התעוררתי, אל תשברי את הדלת.‬ ‫-אני אשבור אותה אם לא תצאי תוך חמש דקות.‬
‫ואל תבזבזי שעה בטיפוח השיער שלך.‬
‫לפחות לי יש שיער.‬
‫בסדר. תירגעו, בנים.‬
‫בוקר טוב, משפחתי היקרה.‬
‫אל תבזבזי את העגבנייה הזו, סופי,‬ ‫היא אמורה להתבשל בצלי!‬
‫את צוחקת עליי.‬
‫בינתיים, בצידה השני של גבלדון,‬
‫ממש מחוץ לעיר,‬ ‫בבית צנוע במעלה גרייבס היל,‬
‫גרה נערה בשם אגתה.‬
‫לעזאזל.‬
‫אתה טוב מדי בתחרויות מבטים, ריפר.‬
‫תוכלי לבוא רגע, אגי?‬
‫אני מכינה את שיקוי האהבה של סבתא רבתא‬ ‫לאלמנה גרונפלד.‬
‫חסר לו משהו…‬
‫צמח רוש.‬ ‫-כמובן.‬
‫אגתה לא ידעה אם אימה היא מכשפה אמיתית,‬
‫בגלל שהשיקויים שלה מעולם לא עבדו.‬
‫אבל האם תלתה את כל תקוותיה באגתה עצמה,‬
‫ביודעה שבתה יכולה להיות מכשפה אמיתית.‬
‫גם חבריה של אגתה חשבו כך.‬
‫מכשפה!‬
‫שרפו אותה!‬ ‫-מכשפה!‬
‫שלום לכם, חבריי הקטנים מהיער.‬
‫מוזרות!‬ ‫-יצורות!‬
‫אלוהים, אני שונאת את העיר הזו.‬ ‫-…הזו.‬
‫למזלן, היו לשתיים זו את זו.‬
‫חברות בין נערות כל כך שונות‬ ‫עשויה להיראות משונה,‬
‫אבל הן חלקו קשר מיוחד…‬
‫זה מגעיל!‬
‫…שנוצר בגיל צעיר.‬
‫- ונסה איב‬ ‫רעיה ואם אהובה -‬
‫היה זה מותה של אימה של סופי,‬ ‫האישה שאהבה אותה יותר מכול…‬
‫תמיד זכרי כמה את מיוחדת.‬
‫יום אחד, את תשני את העולם.‬
‫ותחיי באושר ובעושר.‬
‫…אשר הביא לה חברה שאהבה אותה אף יותר.‬
‫מי שם?‬ ‫-הכנתי לך את זה.‬
‫אני מצטערת על מה שקרה לאימא שלך.‬
‫ומתחת לעץ המשאלות של הכפר,‬
‫הבנות רקמו קשר אשר ידעו…‬
‫- אגי וסופי לנצח -‬
‫שיימשך כל חייהן.‬
‫בפעם המאה, לא.‬
‫את לא צריכה מהפך כולל.‬
‫אולי רק מסכת מלפפונים לעיניים,‬ ‫או פילינג באבן ספוג…‬
‫שלום, מכוערת.‬
‫את לא תעני לו?‬
‫לא היא, את.‬
‫אריק אומר שכישפת אותו.‬
‫מי זה אריק?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫למדנו יחד שמונה שנים!‬
‫הוא אומר שתמיד הבטת בו בדרך משונה.‬
‫ועכשיו מגרד לו בכל הגוף.‬ ‫-אני מצטערת, זה נשמע כמו עניין הגייני.‬
‫ברצינות, יש לכם כינים?‬
‫היי, תשתקי!‬
‫אתן חושבות שאתן טובות מאיתנו,‬ ‫אבל אתן צמד דוחות.‬
‫יצורות!‬
‫ואני אריק.‬
‫נראה לי שהוא מחבב אותך.‬
‫מי, אריק?‬
‫אני מצטערת, יש מישהו בשם אריק?‬
‫אני צריכה לקחת צמח רוש מגברת פישר‬ ‫בשביל אימא שלי.‬
‫אני אוספת גדילים ירוקים בכל מקרה.‬ ‫ניפגש אצל דוביל.‬
‫רגע, סופי, אני… טוב.‬
‫מגניב.‬
‫מכשפה.‬
‫היא מכשפה.‬
‫היי.‬
‫שלום לך.‬
‫כן, אתה אוהב את זה?‬
‫את הילדה שגרה בבית הקברות.‬
‫אנחנו גרות ליד בית הקברות, כן.‬
‫את יודעת, כולם…‬
‫כולם אומרים שאת מכשפה.‬
‫את יודעת מה היינו עושים למכשפות בגבלדון?‬
‫היינו שורפים אותן.‬
‫שיהיה לך יום טוב, חבר.‬
‫אנחנו לא רוצים מכשפות בעיר הזו.‬
‫שמעת אותי?‬
‫זה מהווה איום על התושבים ההגונים בגבלדון.‬
‫את יודעת,‬ ‫אני לא חושבת שיש תושבים הגונים בגבלדון.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן. אני בסדר.‬
‫בואי נלך מפה.‬
‫היי, בואי נעצור אצל דוביל‬ ‫ונראה אם יש לה משהו חדש.‬
‫את לא צריכה ללכת הביתה?‬
‫בואי נראה אם יש לה משהו טוב.‬
‫- דוביל חנות ספרים -‬
‫קוראותיי המועדפות!‬
‫טוב שבאתן.‬
‫קיבלנו משלוח גדול אתמול.‬
‫יש סיפורי רפאים?‬ ‫-כן, יש דברים שנראים מעניינים.‬
‫יש אגדות חדשות?‬
‫אין שום דבר שלא קראת כבר אלף פעם, סופי.‬
‫אבל גיליתי כמה מהדורות ישנות‬ ‫ומאוד מעניינות.‬
‫הביטו! חפשו מה שתרצו.‬
‫זה אולי יישמע מטורף,‬ ‫אבל חשבת אולי לנסות משהו חדש?‬
‫אולי תפסיקי לקרוא סיפורים לילדים קטנים?‬
‫שאעבור ל"דם ההומונקולוס"?‬
‫אני בסדר, תודה.‬
‫אני תמיד אעדיף את סינדרלה.‬
‫תראי את השמלות בספר הזה.‬
‫מצאת אותו.‬
‫הביטי בתבליטים.‬
‫מי זה בלט"ר?‬
‫לא "מי", אלא "מה".‬ ‫בית הספר לטוב ולרע.‬
‫אל תגידי לי שלא שמעת עליו.‬ ‫-איפה הוא?‬
‫איש לא יודע.‬
‫הוא נמצא בזמן אחר ובעולם אחר.‬
‫אבל האגדה מספרת,‬
‫ששם התחיל הסיפור האמיתי של כל אגדה גדולה.‬
‫בית הספר לטוב מאמן את הגיבורים.‬
‫בית הספר לרע מאמן את הרשעים.‬
‫כך לפחות טוענים.‬ ‫-את מתכוונת למשוגעים במוסדות סגורים.‬
‫לא הייתי ממהרת לקבוע זאת.‬
‫לפני 20 שנה,‬ ‫נערה בשם לאונורה נלקחה מהכפר שלנו,‬
‫תחת שמיים אדומים כדם.‬
‫רבים האמינו שבית הספר רצה בה מסיבה מסוימת.‬
‫מה קרה לה?‬
‫איש לא יודע.‬
‫מאז נעלמו עקבותיה.‬
‫טוב, זו דרך אחת לצאת מהעיר הזו.‬ ‫הם מקבלים תלמידים חדשים?‬
‫את צוחקת, נכון?‬
‫כן.‬
‫"לכבוד בית הספר לטוב ולרע,‬
‫"כנסיכה לעתיד,‬ ‫אשמח מאוד ללמוד במוסדכם המכובד.‬
‫"הרשו לי למנות את תכונותיי הרבות‬ ‫אשר הופכות אותי למועמדת ראויה, לדעתי.‬
‫"מגיל צעיר מאוד,‬
‫"תמיד ידעתי שנועדתי לשנות את העולם."‬
‫- אגי וסופי לנצח -‬
‫מכיוון שהייתה מוכנה לעשות הכול‬ ‫כדי לברוח מחייה הנוכחיים…‬
‫הלוואי שזה מקום אמיתי.‬
‫…סופי תלתה את כל תקוותיה לעתיד‬
‫בכוחותיו של עץ המשאלות.‬
‫אני שונאת את אימי החורגת!‬ ‫-מה?‬
‫התפנתה משרה במפעל שלה‬ ‫והיא מכריחה אותי לעזוב את בית הספר ולעבוד.‬
‫אז גם אני אעזוב.‬ ‫היא תוכל להשיג גם לי עבודה?‬
‫ואז מה נעשה?‬
‫פשוט נתפוגג לתוך העיר הזו כמו כולם?‬
‫אגי, אימא שלי אמרה שאני אעשה משהו חשוב.‬
‫משהו בעל משמעות.‬
‫אז אני עוזבת, הערב.‬
‫רגע, סופי… אף פעם לא יצאת מגבלדון.‬
‫את לא יודעת מה קורה שם בחוץ.‬ ‫אף אחד מאיתנו לא יודע.‬
‫זאת הנקודה!‬
‫את יודעת שלא אשיג שום דבר‬ ‫כל עוד אני תקועה פה.‬
‫לא אסתפק בחיים רגילים. בשום פנים ואופן.‬
‫היי, תראי.‬
‫את זוכרת?‬
‫כן, מצאתי את זה בעליית הגג בשבוע שעבר.‬
‫את רואה? כבר עשית משהו משמעותי.‬
‫ביום בו הפכת לחברה שלי.‬
‫בבקשה, אני לא אחזיק כאן מעמד בלעדייך.‬
‫אדבר עם ההורים שלך ואגיד להם שזה לא הוגן.‬
‫אקרא לך המלכה הסופי מגבלדון.‬
‫אני אפילו ארשה לך לעשות לי מהפך.‬
‫בבקשה, אל תלכי.‬
‫בסדר.‬ ‫-את מבטיחה?‬
‫אני מבטיחה.‬
‫תודה!‬
‫"המלכה סופי מגבלדון".‬
‫זה היה הרגע בו סופי החליטה‬
‫שהיא לא תסתפק בהבעת משאלה‬ ‫כדי שחייה ישתפרו כבמטה קסם.‬
‫הגיע הזמן שתיקח שליטה בגורלה.‬
‫אפילו אם פירוש הדבר היה הפרת ההבטחה‬ ‫שהבטיחה לחברתה הטובה והיחידה.‬
‫- אגי וסופי לנצח -‬
‫אני כל כך מצטערת, אגי.‬
‫אבל יש משאלות עוצמתיות כל כך,‬ ‫שאי אפשר לבטלן.‬
‫- יציאה מגבלדון -‬
‫אז בכל זאת התכוונת לברוח!‬ ‫-אני מצטערת, אגי.‬
‫מה זה היה?‬
‫השמיים האדומים. זה קורה.‬
‫סופי.‬
‫היי, אנחנו חייבות ללכת מפה.‬
‫אגי, זו המשאלה שהבעתי.‬ ‫-מה עשית?‬
‫סופי!‬
‫תחזיקי מעמד!‬
‫אני באה!‬
‫להתראות, גבלדון!‬
‫להתראות, בינוניות!‬
‫להתראות, הסתפקות במועט!‬
‫אגי, לא!‬
‫עזבי אותי, בבקשה!‬
‫לא! לעולם לא אעזוב אותך!‬
‫לא.‬
‫אגי, קרה לנו משהו טוב.‬
‫אני מצטערת, סופי,‬ ‫אבל לא יכולתי לקחת את הסיכון.‬
‫לא ארשה שתיפגעי.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫אלוהים!‬
‫אגי, זה טוב.‬
‫לא, זה לא טוב!‬
‫זה בסדר.‬
‫זהו זה. זה אמיתי. צדקתי!‬
‫אגי, תראי. זה מוכרח להיות בית הספר לטוב.‬
‫הוא כל כך יפהפה.‬
‫רגע, זה אומר שכאן…‬
‫אלוהים, המבנה השני.‬
‫אגי, זה כל מה שאי פעם רציתי.‬
‫זה לא מה שאני רציתי!‬
‫לא, סופי, בואי נחזור.‬ ‫ברור לך שאימא שלי לא תסתדר בלעדיי!‬
‫את בטח תחזרי הביתה‬ ‫כשיורידו אותי בבית הספר הטוב.‬
‫אני רוצה ששתינו נוחזר הביתה!‬
‫לא, אגי!‬
‫לא! היית אמורה להוריד אותי בבית הספר הטוב,‬ ‫לא אותה!‬
‫לא, תחזירי אותי! בבקשה!‬
‫לא! את לא מבינה! אני טובה…‬
‫יופי, הציפור אכלה את החולצה שלי.‬
‫וואו.‬
‫אפשר לגעת בשיער שלך?‬
‫לרוב המכשפות אין שיער כמו של נסיכות.‬
‫השיער שלך בטח מריח כמו עוגה.‬
‫אני אוהב עוגות.‬
‫אני לא מכשפה!‬ ‫-היי, לאן את הולכת?‬
‫בואי!‬
‫הצילו!‬
‫תסתדרי בטור, טירונית.‬
‫סליחה.‬ ‫-תיזהרי, יצורה.‬
‫היי, לא!‬
‫תקשיב לי, אני לא אמורה להיות פה.‬
‫אני טובה!‬ ‫-אלוהים, אני שונא את היום שהם עוברים הנה.‬
‫אני אמורה להיות נסיכה, לא מרשעת!‬
‫לא!‬
‫היא הרגה פיה הרגע?‬
‫מה?‬
‫בת ז…‬ ‫-אוי ואבוי.‬
‫כנראה שהלכת לאיבוד.‬ ‫-כן, בלשון המעטה.‬
‫איך אני יוצאת מכאן?‬
‫מה זה, לעזאזל?‬ ‫-זה נראה כמו מכשפה.‬
‫אולי זה טרול.‬
‫בעיניי זה שד.‬
‫אולי זה גיבן למחצה.‬
‫אין לי גיבנת.‬
‫אז את ממש צריכה חייט.‬
‫איך אעבור לבית הספר ההוא?‬
‫כן, זיהיתי אותה לפי הריח. היא "לא-עודית".‬
‫תקשיבו לי! אני צריכה למצוא את החברה שלי.‬ ‫-שיהיה. הפיות ייפטרו ממנה.‬
‫בואו, בנות.‬
‫מה? אני הולכת.‬
‫לא, אני צריכה…‬
‫תפסיקו!‬
‫מה ל…‬
‫לא, עזבו אותי!‬
‫רדו ממני!‬
‫חזרתי. תני לי יד!‬
‫זה יותר נקי מהיד האמיתית שלי. תסמכי עליי.‬
‫שמי הורט, אגב.‬ ‫-הורט?‬
‫זה נשמע כמו צליל של שיעול.‬
‫זה הדבר הכי נחמד שמישהו אמר לי אי פעם.‬
‫אתה מוזר.‬
‫סליחה, גברתי.‬
‫נראה שאת האחראית. אני בבית הספר הלא נכון.‬ ‫-כמה מטריד. ובלתי סביר.‬
‫זוזי לאחור. מה שמך?‬
‫בעצם, את יודעת מה? אני אנחש את שמך.‬
‫את לא תדעי.‬
‫סופי.‬
‫מגבלדון.‬
‫ניחשתי נכון?‬
‫אני תמיד מנחשת.‬ ‫-זו בטח טעות.‬
‫אני ב…‬ ‫-את הקוראת?‬
‫אני קוראת, אם לזה התכוונת.‬
‫לא לזה התכוונתי.‬
‫מדי פעם, מועמדים חיצוניים וברי מזל‬ ‫נבחרים להתקבל למוסד קדוש זה.‬
‫אנו קוראים להם… "קוראים".‬
‫בגלל שהם רק יכולים לקרוא‬ ‫על ההרפתקאות המדהימות שמקורן במקום הזה.‬
‫ועכשיו, סלחי לי.‬
‫יש לי רשעים חדשים לטפל בהם.‬
‫הנה זה מתחיל.‬
‫שימו לב!‬
‫שימו לב, רשעים לעתיד!‬
‫אם תפקחו מעט את עיניכם הקטנות ושטופות הדם,‬
‫תמצאו את חדריכם‬ ‫ואת מערכת השעות שלכם מעבר לאולם.‬
‫לטובתכם, שננו אותם.‬
‫גרמו לי להתגאות בכם.‬
‫אלוהים.‬
‫אל תיגעו בי שוב!‬
‫טוב! בסדר!‬
‫חשבתי שפיות אמורות להיות נחמדות.‬
‫"כבדו את שמו"‬
‫אני בטח בגיהינום.‬
‫כן, זה ממש גיהינום.‬
‫מה…‬
‫ל…‬ ‫-שלום לך.‬
‫אני רואה שמצאת את מכון הטיפוח.‬
‫כל הכבוד, אגתה מגבלדון.‬
‫אוכל להציע לך להתנקות מעט לפני שתיקלטי פה?‬
‫ואולי מוטב שתתנקי הרבה.‬
‫איך את יודעת איך קוראים לי?‬
‫בגלל שציפיתי לבואך.‬
‫אני פרופסורית דאווי,‬
‫ואנסה לעזור לך כמיטב יכולתי.‬ ‫-סוף סוף. החברה שלי, סופי, רוצה להיות כאן.‬
‫הלא-עודית? לא.‬ ‫-איך קראת לה?‬
‫החברה שלך היא "לא-עודית".‬
‫ואת "לעדית".‬
‫אנו נקראים "לעדים"‬ ‫מכיוון שאנו מאמינים בחיי אושר לעד.‬
‫ו"לא-עודים" לא מאמינים בכך.‬
‫בית ספר לרע. בית ספר לטוב.‬
‫רע…‬ ‫-כן, טוב. הבנתי.‬
‫אבל ברור שהתרחשה כאן טעות רצינית.‬ ‫כלומר, תסתכלי עליי.‬
‫יקירתי,‬
‫אין מודדים את טובו של אדם‬ ‫על פי מראהו החיצוני.‬
‫לא, הדבר תלוי בפעולותיו.‬
‫אם הגעת הנה, כנראה שיש לך כוח גדול מאוד.‬
‫תסמכי עליי, אין לי כוח כזה.‬
‫אז כנראה שתצטרכי ללמוד לזמן אותו.‬
‫הרגישי אותו. מכיוון שהקסם נמשך אחר הרגש.‬
‫ככל שהרגש חזק יותר, כך הקסם חזק יותר.‬
‫אם תזמני מספיק תשוקה,‬
‫תוכלי להשיג כל דבר.‬
‫זה בשבילך.‬
‫איך עשית את זה?‬ ‫-הרגע סיפרתי לך איך.‬
‫טוב.‬ ‫-כן.‬
‫תודה רבה על המופע.‬
‫תבלי עם הקסמים שלך, גברת.‬
‫אני צריכה למצוא את החברה שלי‬ ‫ולחזור לגבלדון.‬
‫עצרי!‬
‫תראי, אם קרתה טעות,‬
‫האדם שעשה זאת יהיה שרוף במקום הזה.‬
‫באופן מילולי.‬
‫אז נעמיד פנים שלא קרתה כאן טעות‬ ‫עד שנברר את העניין, כן?‬
‫חוץ מזה, איך דרך חזרה.‬
‫רגע, מה?‬
‫אני יודעת! נלביש אותך בשריון שלך!‬
‫כן.‬
‫כן, תראי אותן!‬
‫תני לי לנחש. את לא אוהבת צבע ורוד?‬
‫אין בעיה!‬
‫יש לנו גם גוון ורד, פוקסיה,‬ ‫גוון סמוק, גוון אבטיח והיביסקוס.‬
‫כל כך הרבה צבעים!‬
‫אני פשוט אוהבת את העבודה שלי.‬
‫סופי!‬ ‫-אגי!‬
‫היי!‬ ‫-היי!‬
‫הם נתנו לך שמלה?‬
‫שבי ושתקי, קוראת!‬
‫רגע!‬ ‫-בואי.‬
‫בסדר!‬
‫ותישארי שם!‬
‫היי.‬
‫זה שוב אני.‬
‫אלוהים.‬
‫אבא שלי אמר לי לא לדבר עם קוראים.‬ ‫הוא אומר שהם מביאים מזל רע.‬
‫בטח קראת על אבא שלי, קפטן הוק.‬
‫יש לו ספינה ממש אדירה.‬
‫את רוצה ביס? זה נחמד ורקוב.‬
‫זכות קדימה לחן וליופי.‬
‫אם את מתעקשת, קלריסה.‬ ‫-אני שמחה שהסכמת איתי.‬
‫ברוכים הבאים, תלמידי השנה הראשונה!‬
‫אני הפרופסורית דאווי,‬
‫דיקנית בית הספר לטוב.‬
‫לעדים!‬
‫ואני ליידי לסו, דיקנית בית הספר לרע.‬
‫נהרוג אתכם!‬
‫אין בנים בבית הספר לטוב?‬ ‫-יש הרבה.‬
‫ותתכונני לקבל בחילה.‬
‫על פי המסורת,‬
‫בית הספר שניצח בשנה שעברה…‬
‫שוב ניצחנו. מי היה מאמין…‬
‫באמת קשה להאמין.‬ ‫-…יענג אותנו בכישרונותיו האביריים.‬
‫רבותיי!‬
‫איזו חבורה של לוזרים.‬
‫בחיי.‬
‫נכון שהם נהדרים?‬
‫אם סיימתם עם שיעור הריקוד שלכם,‬
‫אולי תרצו לערוך קרב אמיתי.‬ ‫-אוי, לא.‬
‫מה דעתכם?‬
‫מי זה?‬
‫זה טדרוס!‬
‫אבא שלו היה מלך,‬
‫כך שהוא מוכרח לקבל כניסה טיפשית משלו.‬
‫אתם יודעים מה? אני אקל עליכם.‬
‫הסתערו!‬
‫כן!‬
‫אני לא מבין מה מיוחד בבעלות על שולחן עגול.‬
‫אבא שלו הוא המלך ארתור?‬ ‫-איזה שיעמום.‬
‫וואו.‬
‫כל הכבוד, חבר'ה.‬ ‫-נראה איך תתמודד בקרב אמיתי, יפיוף.‬
‫התכונן למות.‬
‫תפוס אותו!‬
‫בחייך…‬
‫אם נעשה את זה, נעשה את זה כמו שצריך.‬
‫באמת! זו עבירה!‬
‫מישהו… יש לו חרב קסומה.‬
‫זה הוגן?‬
‫זו האקסקליבר.‬
‫באמת?‬
‫אני יודעת. כמה מרושע מצידי.‬
‫לעזאזל.‬
‫כמה נחמד מצידך להפסיד שוב.‬
‫בראבו!‬
‫תצוגה הירואית!‬
‫תראו…‬
‫סליחה, גברתי. אני מאמין ש…‬ ‫-שאני לא שייכת לפה? כן, אני יודעת.‬
‫אני לא רוצה את הוורד הטיפשי שלך.‬ ‫ואגב, ככה נראית בחורה רגילה.‬
‫הוא רצה לתת לי את זה.‬
‫בחורה רגילה.‬
‫יש מקום פנוי לידי, טדי.‬
‫דרך אגב, את לא יודעת מה התכוונתי לומר,‬ ‫אבל כל הכבוד על הניסיון.‬
‫איזה ריח היה לו?‬
‫של אגו.‬
‫בשני בתי הספר האלה,‬
‫אנו נמחק את הבלבול‬
‫ונהפוך את נשמותיכם לטהורות ככל האפשר.‬
‫טוב טהור.‬
‫או רוע טהור.‬
‫גיבורים ומרשעים לעתיד,‬
‫נבחרתם‬
‫כדי להגן ולשמר‬
‫את מאזן הכוחות בין הטוב לרע.‬
‫אם מאזן כוחות זה יופר אי פעם…‬
‫לא כדאי שניכנס לנושא זה כרגע,‬ ‫מול חברינו החדשים. נכון?‬
‫זהו היום הראשון, יום משמח כל כך.‬
‫לא נקלקל את האווירה, מה?‬
‫חוץ מזה,‬ ‫אני בטוח שמחזור זה יתפקד בצורה נהדרת.‬
‫וכמו הוריכם שהיו כאן לפניכם,‬
‫כולכם הגעתם הנה‬ ‫משום שעולם הספר זקוק לגיבורים ומרשעים‬
‫כדי ללמד את האנשים בעולם החיצון‬
‫כיצד לבחור ולמצוא את דרכם.‬
‫על כן, צייתו לחוקים, השקיעו בלימודים,‬
‫וזכרו, העט המספר בוחר רק תלמידים מצטיינים‬ ‫להרפתקה משלהם.‬
‫אבל מה קורה אם נשלחנו לבית הספר הלא נכון?‬ ‫-ואם קרתה טעות, ועלינו לחזור הביתה מייד?‬
‫אין טעויות בבית הספר לטוב ולרע,‬
‫אז שיהיה לכם סמסטר נחמד.‬
‫על כל התלמידים להתייצב בחדרי המגורים שלהם.‬
‫מושלם.‬
‫הטובים לא ישנים עם הרעים.‬
‫רינה… אמרי לפיות להביא את החפצים שלי.‬
‫אני עוברת מכאן.‬
‫אבל כל כך אתגעגע אלייך.‬
‫נסי לא להרוס שום דבר.‬
‫חלומות פז, לא-עודית.‬
‫היי!‬
‫לא, אתן לא מבינות,‬ ‫אני צריכה למצוא את החברה שלי!‬
‫אמרתי לך שהיא תהיה בחדר שלנו.‬
‫תני לי לנחש.‬
‫שמך בל, או אנסטסיה, או שזיף מסוכר?‬
‫האמת שקוראים לי סופי.‬
‫אתן ממש חסרות נימוס.‬
‫ברוכה הבאה לחדר 66.‬
‫שמי דוט, בתו של רוברט די ריינולט.‬
‫רוברט…‬ ‫-כאילו…‬
‫השריף מנוטינגהאם.‬
‫זה בסדר. הוא לא ממש מפורסם.‬
‫כן, מי שמע על רובין הוד בכלל?‬
‫תלמדי היסטוריה, פחזנית.‬
‫בכל מקרה, זו אנאדיל.‬
‫וקרן השמש הזו היא הסטר.‬
‫תוכלי לישון לידי, סופי.‬ ‫יש לך שם מצחיק, יחסית למרשעת.‬
‫בבקשה.‬
‫היא ממש לא מרשעת.‬ ‫-ברור שאני לא מרשעת.‬
‫תסתכלו עליי.‬
‫אני נראית לכן כמו מכשפה‬
‫או כמו טרול, או איזו זקנה מרושעת ומגעילה?‬
‫הזקנה הזו היא האימא שלי.‬
‫טוב, תסתכלי למעלה, אגתה.‬
‫זה רק קופידון. טיפשה.‬
‫טוב, אל תהיי עלובה.‬
‫רק אל תהיי עלובה.‬
‫את תצליחי.‬
‫היי.‬
‫אסור לתלמידים לטפס על המגדל.‬
‫היכוני לעונש!‬
‫ואני חשבתי שגבלדון הוא מקום גרוע.‬
‫טוב, נסיכה,‬ ‫מה הסיפור הגדול שבגללו עלינו עד הנה?‬
‫אני נועלת נעלי עקב, את יודעת.‬ ‫-אלה הקוראות,‬
‫המתעקשות שהן לא שובצו במקום הנכון.‬
‫ומשהו באמת מרגיש לא כשורה.‬
‫הדבר היחיד שאינו כשורה‬
‫הוא החלטת מנהל בית הספר להביא אותן הנה.‬
‫ואם יתברר שהוא זה שטעה?‬
‫ומה אם הוא שיבץ אותן בבתי הספר הלא נכונים‬ ‫ומשהו נורא יקרה?‬
‫הוא לעולם לא יודה בכך.‬
‫הוא יאשים אחת מאיתנו‬ ‫כדי להגן על מעמדו, ואת יודעת מה יקרה אז.‬
‫אין כאן שום טעות.‬ ‫חוץ מזה, חשבתי שתשמחי על כך.‬
‫אני תקועה עם עוד מישהי חסרת שאיפות.‬
‫סופי מגבלדון.‬
‫מה? לא. למה את מתכוונת?‬
‫בחייך. הרוע לא ניצח כבר 200 שנה.‬
‫היו פעמים שהייתם קרובים לנצח.‬
‫זה לא מספיק!‬
‫אעביד את התלמידים שלי כפליים.‬
‫בגלל שעולם בו הרע אינו חזק כמו הטוב,‬
‫הוא עולם שאינו מאוזן.‬
‫עכשיו, סלחי לי,‬
‫יש לי הרבה עבודה.‬
‫לסו!‬
‫התרחקי מסופי, מכשפה קטנה.‬
‫יש לה גורל להגשים.‬
‫היא שייכת לי עכשיו.‬
‫איפה את, סופי?‬
‫אני בטוחה שלאימא שלך יש יופי פנימי.‬
‫אני רק צריכה לעבור לבית הספר השני.‬ ‫אני טובה.‬
‫כן, את טובה בהסתרת הרוע שלך.‬
‫אני לא רעה!‬ ‫-בואי ניישב את העניין באופן מדעי.‬
‫אם היא טובה, הפיות יתפסו אותה כשתיפול,‬
‫אבל אם היא תתרסק על הסלעים‬ ‫ותמות מוות נורא ומרוצץ גולגולות,‬
‫אז היא רעה.‬
‫האפשרות השנייה! תעשי את השנייה!‬
‫אבל היא באמת רעה, היא רק לא יודעת את זה.‬
‫לא, אני טובה.‬
‫היא מייבבת כמו לעדית.‬
‫היא מריחה כמו לעדית. יש לה שיער של לעדית.‬
‫לפחות היה לה שיער כזה.‬ ‫-היי! אל תיגעי בשיער שלי!‬
‫תרצי הוכחה שאני טובה?‬ ‫תשיגי מראה ותביטי בה.‬
‫מכשפה!‬
‫אמרתי לך. היא רעה, זה ברור.‬
‫סופי!‬
‫אגי!‬
‫אגי, היי.‬
‫בואי.‬ ‫-רגע, לאן אנחנו הולכות?‬
‫נלך להוציא אותך מפה.‬
‫זה טוב.‬ ‫-זה לא טוב.‬
‫משהו רודף אחרייך.‬
‫ראיתי את זה.‬
‫טוב. נסיים את זה עכשיו.‬
‫אגי, לא! זה לא שווה את זה!‬
‫בואי.‬
‫תוכניתה של אגתה הייתה פשוטה.‬ ‫היא רצתה למצוא את מנהל בית הספר‬
‫ולמסור לו ישירות את רצונן‬ ‫לעזוב את בית הספר.‬
‫הייתה רק בעיה אחת.‬
‫איך ניכנס?‬
‫הוא עלה לכאן. ראיתי את זה.‬
‫היי! תכניס אותנו!‬
‫יופי.‬
‫עכשיו אנחנו תקועות פה.‬
‫האם הן יהיו מוכנות למה שהמתין להן בצללים?‬
‫אגתה קראה בחשכה.‬
‫שלום?‬
‫אך לא הייתה כל תשובה.‬
‫מי זה?‬
‫סופי גילתה שספרים סודרו במדפים,‬
‫ספרים ובהם סיפורים מכל קצוות העולם.‬
‫את יודעת שאנחנו שומעות אותך מקריינת,‬ ‫מוזרה אחת.‬
‫אם את מנסה להפחיד אותנו, זה לא עובד.‬
‫הבנות שמעו קול גירוד בחשכה.‬
‫הן נעו לכיוונו בחשש.‬
‫את צוחקת עליי.‬
‫אחרי כל זה, מצאנו רק עט מטופש?‬ ‫-סופי, עצרי!‬
‫אל תיגעי!‬
‫אתן יודעות, אף תלמיד לא הגיע למגדל שלי.‬ ‫ידעתי שאתן מיוחדות.‬
‫העט המספר החל לכתוב את סיפורכן‬ ‫עוד לפני שהגעתן.‬
‫לכן איני מבין מדוע אתן משתוקקות לעזוב.‬
‫היא רוצה לעזוב. אני לא.‬
‫סופי, אני מוכרחה להוציא אותך מפה.‬
‫גבירותיי, אני מבטיח לכן,‬ ‫אתן בטוחות כאן לחלוטין.‬
‫אנו מתגאים בשמירה על הקוראים שלנו.‬
‫באמת? ומה בקשר למגדל הדם המסתובב‬ ‫שרודף אחרי סופי?‬
‫חברתי, ישנן הרבה רוחות אקראיות‬
‫וכישופים מותאמים המסתובבים בבית הספר,‬ ‫אפילו אני לא מצליח לעקוב אחריהם.‬
‫לדעתי, היא בסכנה. אז לא נוכל להירקב כאן‬
‫בזמן שתכשיר אותנו להשתתף באגדות טיפשיות.‬
‫בוגרינו חווים אירועים אמיתיים‬ ‫המשנים את העולם,‬
‫אירועים שהפכו לסיפורים ששינו את העולם.‬
‫אתה רוצה לומר לי ששלגייה, סינדרלה‬ ‫וג'ק ואפון הפלא חיו באמת?‬
‫בדיוק כמו הרקולס,‬
‫סינבד,‬
‫ואל סיד,‬
‫וכל האחרים שלחמו ברוע.‬
‫אנו נלמד אתכן להגשים את גורלכן.‬
‫זה בדיוק מה שאני רוצה ללמוד,‬ ‫אבל שיבצתם אותי בבית הספר הלא נכון.‬
‫אני אמורה להיות בבית הספר לטוב.‬
‫אתה טעית!‬
‫אדוני.‬
‫יכול להיות שטעיתי.‬ ‫אבל אצטרך שתוכיחי לי את טעותי.‬
‫למה שנעשה זאת, אם אתה טעית?‬ ‫-מכיוון שברגע שעט המספר כותב משהו,‬
‫רק העט המספר יכול לשנות את מסלול הסיפור.‬
‫זה מגוחך.‬
‫איך אנחנו אמורות לשנות את דעתו,‬ ‫אם יש לו בכלל דעה?‬
‫אבל יש לו דעה.‬
‫ויש רק דרך אחת לעשות זאת.‬
‫מה הדבר היחיד שלעולם לא יהיה לרוע,‬
‫הדבר שהטוב לא ישרוד בלעדיו?‬
‫אני יודעת. נימוסים.‬
‫טירה.‬
‫שיער מדהים. סוס.‬
‫אהבת אמת.‬
‫אהבה אשר מבוטאת, על פי המסורת, בנשיקה.‬
‫אז אתה אומר ש…‬
‫אני לא מאמינה שאני אומרת את זה.‬
‫אם סופי תנשק את אהבת האמת שלה,‬
‫זה מה שיוכיח לנוצה הזאת שטעית לגבינו?‬
‫אם תלמידה מבית הספר לרע‬ ‫תזכה לנשיקה של אהבת אמת,‬
‫הכול ישתנה.‬
‫אז אוכל להישאר כאן ולהחליף בתי ספר?‬ ‫-סופי!‬
‫זה כל מה שרציתי, אגי.‬ ‫לא אוכל לחזור לגבלדון ולחיים הישנים שלי.‬
‫לעולם לא אקבל הזדמנות כזו שוב.‬
‫בבקשה, תני לי לעשות את זה.‬
‫אני אחשוב על זה.‬ ‫-מצוין. ובכן…‬
‫נראה שמישהי צריכה למצוא לעצמה נסיך לנשק.‬
‫אך זכרי, קוראת יקרה,‬
‫אין נשיקות חינם.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫בוקר טוב, יקירותיי, קומו, התעוררו!‬
‫האירוע הראשון של הסמסטר,‬ ‫נשף הלעדים, יתרחש בעוד שבועיים בלבד.‬
‫ויש לכן הרבה מה ללמוד.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב, אגתה.‬
‫קומו, עלובים!‬
‫- מועמדים לנשיקה מסופי -‬
‫מי זה?‬
‫שיער שחור.‬ ‫-טריסטן.‬
‫תפסתי את הוורד שלו.‬
‫אני מקווה שיזמין אותי לנשף הלעדים.‬
‫את צריכה שבן יזמין אותך לנשף, או שתיכשלי.‬
‫ואת לא רוצה להיכשל.‬ ‫אחרי שלושה כישלונות, תסולקי מבית הספר.‬
‫ואז עפים מבית הספר?‬
‫לא.‬
‫הם יהפכו אותך למשהו אחר.‬
‫משהו כמו קומקום תה מדבר, לדוגמה,‬
‫או עכבר, או משהו הרבה יותר גרוע.‬
‫ואז נשארים ככה לנצח? מה?‬
‫התכערו!‬
‫למה עלינו להיות מכוערים?‬
‫הורט! תתעורר!‬
‫בגלל שהכיעור גורם לילדים קטנים לבכות!‬
‫טעות.‬
‫זה רק בונוס.‬
‫למה עלינו להיות דוחים ומגעילים?‬
‫זה בדיוק מה שרציתי לשאול.‬
‫כשאינכם חושבים על המראה החיצוני שלכם,‬
‫אתם חופשיים להשתמש בשכלכם.‬
‫הכיעור הוא חופש!‬
‫הרגע נשרה לי שן.‬
‫זה מגעיל, ולא אכפת לי.‬
‫וזוהי עוצמה!‬
‫קדימה, בנות.‬
‫שמי פרופסורית אנמון‬
‫ותפקידי להראות לכן‬
‫כיצד להפוך לנשים מלאות עוצמה‬
‫באמצעות יופייכן.‬
‫חיוכה של עלמה הוא חרבה בקרב החיים‬ ‫ובחיפוש אחר אהבת אמת.‬
‫לכן, קחו את המראות שלכן,‬
‫וצאו להתקפה!‬
‫נהדר, רינה.‬ ‫-תודה, פרופסורית.‬
‫נפלא, ביאטריקס.‬
‫אני מצטערת, זה פשוט נורא.‬
‫חיוך? כך את מעצימה אותנו?‬
‫החיוך הוא דרישת בסיס להצלחה בקורס הזה.‬
‫אז הראי לי את חיוכך,‬ ‫אם את לא מעוניינת להיכשל.‬
‫החיוך שלי?‬
‫אני לא מרגישה בטוחה.‬
‫רגע, מה זה?‬
‫זה כישלון, קוראת.‬
‫רגע, את מכשילה אותי‬ ‫בגלל שאני לא יודעת לחייך?‬
‫כן.‬
‫קדימה, לעבודה!‬
‫עכשיו, התכוננו לשתות‬
‫והביטו כמה מכוערים וחזקים תוכלו להיות.‬
‫קוראת.‬
‫את תהיי ראשונה.‬
‫לא. אני לא רוצה להיות מכוערת.‬
‫זו לא אני.‬
‫עדיין לא. הורט!‬
‫כן, אדוני הפרופסור מנלי!‬
‫אני מצטער.‬
‫אבל אל תדאגי.‬ ‫את עדיין תהיי יפהפייה בעיניי.‬
‫את אגתה, נכון?‬
‫היי.‬ ‫-אכפת לך אם אשב לידך?‬
‫לא.‬ ‫-נהדר.‬
‫אם אתה רוצה.‬
‫שמי גרגור.‬
‫גרגור מקסים.‬
‫בנו של הנסיך.‬
‫אנסה לא להיות מקסים מדי.‬
‫אני אגתה.‬ ‫-שמעתי שאת לא רוצה להיות פה.‬
‫גם אני לא רוצה להיות פה.‬
‫אתה לא רוצה להיות פה?‬ ‫-אני לא מתאים להיות נסיך.‬
‫זה לא אני.‬
‫את יודעת מה אני רוצה לעשות?‬ ‫להיות בעל חנות מכולת.‬
‫רגע, באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אני אוהב אוכל, אבל לא אמכור בשר,‬ ‫מכיוון שאני לא יכול לראות דם.‬
‫לכן נכשלתי היום. נשרטתי בדו-קרב.‬
‫אני מצטערת. נכשלת בגלל חתך קטן?‬
‫לא בדיוק.‬
‫ראיתי את הדם והתעלפתי בשריון הכבד שלי.‬
‫עמדתי בראש גבעה,‬
‫אז התחלתי להתגלגל למטה,‬
‫והפלתי את כל מי שעמד בדרכי.‬
‫אני מתאים לנהל חנות מכולת…‬
‫אתה צריך לעשות את מה שישמח אותך, גרגור.‬
‫צר לי, גרגור, תוכל לסלוח לי?‬
‫בטח. להתראות, אגתה.‬
‫תודה.‬
‫התקיפו אותך?‬ ‫-כן. ראשנים התקיפו אותי.‬
‫בשיעור התכערות.‬
‫ואני נכשלתי בשיעור ההתייפות.‬
‫באיזה חלק נכשלת?‬
‫בחיוך.‬
‫חיוך?‬
‫תשכחי מזה. מצאתי לך נסיך לנשק.‬
‫כבר מצאתי את אהבת האמת שלי. טדרוס.‬
‫נוצר בינינו חיבור ממבט ראשון.‬
‫ואנחנו פשוט מתאימים מבחינה אסטתית.‬ ‫-לצערי, ביאטריקס כבר לקחה אותו.‬
‫את חושבת שהיא יפה ממני?‬
‫אני רק אומרת שאנחנו זקוקות למישהו פנוי.‬
‫זו מוכרחה להיות נשיקה של אהבת אמת.‬ ‫-סופי, נשיקה היא נשיקה.‬
‫באמת?‬
‫את רואה? כלום לא קרה.‬
‫זו חייבת להיות אהבת אמת.‬ ‫-אני לא חייב להתחייב.‬
‫אתה פשוט מתוק, מה?‬
‫תני לו את זה‬ ‫וספרי לו כמה שאני טובה ואדיבה.‬
‫ואל תהיי מוזרה.‬
‫את יודעת למה אני מתכוונת.‬ ‫אל תדברי על החתול שלך.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫תגרמי לו להתחיל להתעניין בי.‬ ‫אני אמשיך משם.‬
‫זוזי ממני!‬
‫מי אתה?‬
‫אני גמד היער הכחול.‬
‫אבל חשבתי שגמדים אמורים להיות נמוכים.‬
‫ואני חשבתי שנסיכות אמורות להיות חביבות.‬
‫שלום, תלמידים! התאספו מסביב.‬
‫אני צריך שתירשמו,‬ ‫כדי שאדע מי שרד ומי לא.‬
‫היי, בחורה רגילה.‬
‫איך מתקדמת קריאת המחשבות?‬
‫כן. לא. אני מצטערת. זה היה…‬
‫הייתי בהלם כשהגעתי הנה.‬
‫כן. זה מקום לא פשוט.‬
‫אבל מעולם ראיתי נסיכה עם גישה כמו שלך.‬
‫זה די מרשים.‬
‫הן מחייכות ומעפעפות כלפיך?‬
‫כן, וזה ממש משעמם.‬ ‫אז תודה לך שאת לא משעממת.‬
‫האמת שאני די משעממת.‬ ‫היחיד שלא חושב כך הוא החתול שלי.‬
‫לא, אני…‬
‫אומרים שחתולים יודעים לזהות את טבע האדם.‬
‫באמת?‬ ‫-הם יעשו את זה…‬
‫אחרי שאמרתי את זה.‬
‫את יודעת, אני די מפורסם כאן.‬ ‫אני הנסיך מספר אחת באגדות וכל זה…‬
‫אני חושבת שכשתהיה מלך,‬
‫יצטרכו למצוא לך כתר גדול יותר‬
‫כדי שיתאים לראש הנפוח שלך.‬
‫נחמד.‬
‫זה בשבילך.‬
‫כן?‬ ‫-זה לא ממני.‬
‫זה מהחברה שלי, סופי.‬
‫המכשפה עם השיער הנהדר?‬
‫לא, היא לא מכשפה.‬ ‫שיבצו אותה בבית הספר הלא נכון.‬
‫זה לא קורה, בחורה רגילה. היא מהתלת בך.‬
‫הפעם, זה באמת מה שקרה.‬
‫סמוך עליי. היא נסיכה, זה בטוח.‬
‫שמי אגתה, דרך אגב.‬
‫אגתה.‬
‫זה הרבה יותר טוב.‬
‫כי את לא רגילה, זה בטוח.‬
‫באופן חיובי.‬
‫טוב, קדימה. בואו והתאספו כאן!‬
‫מספיק לפטפט!‬
‫שמי יובה, מומחה מטעם בית הספר‬ ‫להישרדות ביער.‬
‫חייתי ביערות במשך מאות שנים‬ ‫ולא מתי אפילו פעם אחת.‬
‫למיטב זיכרוני, לפחות.‬
‫זה הומור של גמדים.‬
‫טוב, קדימה. נצא לדרך.‬
‫קדימה, נפתח את הדלתות.‬
‫קדימה.‬
‫היפתחו.‬
‫היפתחו, דלתות היער!‬
‫תודה.‬
‫בואו אחריי!‬
‫לא תוכלו לשרוד בשום הרפתקה‬ ‫אם לא תצליחו לשרוד ביער.‬
‫היער הכחול מכין את התלמידים לסכנות שונות.‬
‫היי.‬
‫גרגור, מה קרה למצח שלך?‬
‫נכשלתי ברכיבה על סוסים הבוקר.‬
‫מסתבר שאני לא יודע להסתדר עם סוסים.‬
‫ולדעתי, אני צריך משקפיים.‬
‫חנות המכולת הזו מפתה אותי יותר.‬
‫אל תתקרבי לטדרוס, מפלצת.‬
‫הוא שלי.‬
‫שלום לך.‬
‫קדימה.‬
‫שדה פרחי אמנון ותמר נאים,‬
‫אבל כפי שלמדנו מהאגדות,‬
‫היופי עלול להרוג.‬
‫פרח חצוף.‬
‫הנה זר שלא תרצו לתפוס בחתונה.‬
‫הומור של גמדים. טוב…‬
‫זה בסדר, גרגור.‬
‫הוא לא יתפוס אותך. הכול בסדר.‬
‫אני ממש שונא את המקום הזה.‬
‫מהר! קדימה.‬
‫זה החלק האהוב על יובה.‬
‫שדה הדלועים.‬
‫זהו מקום שקט ביום,‬
‫אך בלילה,‬
‫הוא הופך לעולם זוועות,‬ ‫בו הקוצרים יצודו אתכם,‬
‫ישתו את דמכם‬
‫וימכרו את חלקי גופותיכם.‬
‫קוצרים? מי אלה?‬
‫הנה אחד מהם.‬
‫זה רק דחליל.‬
‫ואני מניח שפרחי אמנון ותמר הם סתם פרחים.‬
‫זכרו, רק הרע המוצלח ביותר‬ ‫יוכל להתחפש לטוב.‬
‫אני חייב ללכת מפה! עזבי אותי!‬ ‫-לא! זה רעיון רע.‬
‫גרגור, עצור!‬
‫כבר נכשלת פעמיים!‬
‫גרגור!‬
‫גרגור, אתה לא יודע מה הם יעשו לך!‬
‫קדימה, תחזור!‬ ‫-אני אהיה בסדר!‬
‫הצילו!‬
‫אגתה!‬
‫גרגור?‬
‫לכל מרשע יש כישרון מיוחד‬ ‫אותו הוא יוכל להפוך לנשק רב עוצמה‬
‫כדי להביס את האויב המושבע שלו.‬
‫מה זה אויב מושבע?‬
‫יריבכם העיקש ביותר.‬
‫סיפורכם יסתיים רק כשאחד מכם יחוסל.‬
‫ועכשיו, ארצה שתהממו אותי‬
‫באמצעות מה שאתם מחשיבים ככישרונכם המיוחד.‬
‫הורט, אתה ראשון.‬
‫טוב,‬
‫עבדתי על כישורי כאדם-זאב בשיעור כישוף.‬
‫תסתכלי.‬
‫בסדר.‬
‫בפעם הבאה שאזדקק לאדם-זאב רזה‬ ‫עם שערה אחת, אני אקרא לך. שב.‬
‫דוט? בבקשה תגידי לי שאת מוצלחת יותר.‬
‫תסתכלי.‬
‫זה מורעל?‬
‫אולי.‬
‫טוב, זה עדיף משערה תועה.‬
‫נוכל לעבוד עם זה.‬
‫סופי.‬
‫הטובים באמת יכולים לזמן את חיות היער.‬
‫הייתי עושה זאת עם חבריי הסנאים.‬ ‫-אלוהים, תוותרי כבר.‬
‫אולי תזמני צוק ותקפצי ממנו?‬
‫אולי תמצאי מישהי אחרת לנהל איתה תסביכי אם?‬ ‫-אל תעזי לדבר על אימא שלי.‬
‫את לא יודעת עליה כלום!‬
‫אני יודעת שהיא הצליחה מאוד‬ ‫בניסיון להפוך אותך למשוגעת.‬
‫אני מתעבת אותך, יצורה.‬
‫ואת כל מה שאת מייצגת.‬
‫וזה רק מוכיח שאני בבית הספר הלא נכון.‬
‫את רוצה לצאת מפה, נסיכה?‬
‫הכישרון המיוחד של המשוגעת הזאת‬ ‫ישמח מאוד להיפטר ממך לנצח.‬
‫זה נהדר.‬
‫סופי, זהירות!‬
‫זהירות, קוראת, היא מתקרבת מאוד!‬
‫השתמשי בכישרון שלך.‬
‫אני לא יודעת איזה כישרון יש לי!‬
‫חברייך הסנאים, סופי! קראי להם!‬
‫עזרו לי! הצילו!‬
‫כנראה שגם הסנאים לא מחבבים אותך.‬
‫נסיכה קטנה ומסכנה.‬
‫אני אגאל אותך מייסורייך.‬
‫היא תהרוג אותה!‬
‫לא!‬
‫סופי, אסור לך להרוג איש עד לסיום הלימודים.‬
‫עצרי אותן!‬
‫הפסיקו!‬
‫אלוהים.‬
‫רפל.‬
‫את עושה עבודה נהדרת…‬
‫סופי.‬
‫זוזו!‬
‫הסטר!‬
‫זה בסדר. את בסדר.‬
‫את תהיי בסדר. תנשמי.‬
‫את בסדר. הכול בסדר.‬
‫מי זה? מיהו רפל?‬
‫אל תגידי את שמו שוב לאיש, חוץ ממני.‬
‫מיהו, ואיך הוא מכיר אותי?‬
‫הוא אחיו של מנהל בית הספר.‬
‫פעם הוא היה הישות החזקה בבית הספר.‬
‫הרע לא ניצח את הטוב מאז שהוא נעלם.‬
‫אבל איכשהו, כוחותייך משכו את תשומת ליבו.‬
‫לא ידעתי שיש לי כוחות.‬ ‫אני לא רוצה כוחות, רק…‬
‫תפסיקי ליילל!‬
‫מה שעשית בכיתה מוכיח שאת במקומך הראוי!‬
‫מי אנחנו אינו העיקר.‬
‫העיקר הוא מה שאנחנו עושים, סופי.‬
‫ועכשיו, לכי.‬
‫ואל תספרי לאיש.‬
‫ואם רפל יבקר אותך שוב, עלייך לספר לי מייד.‬
‫לכי.‬
‫אם היא הנבחרת, רפל…‬
‫אעשה הכול כדי למסור אותה לידיך.‬
‫אהובי.‬
‫לא.‬
‫כמובן שאנחנו לא שונאים.‬
‫הרע שונא.‬
‫הטוב אוהב.‬
‫הרע תוקף.‬
‫הטוב מתגונן.‬
‫צ'ינן, מתי מותר לטוב לתקוף?‬
‫אסור לו לתקוף. הטוב רק מתגונן.‬
‫אם הטוב תוקף קודם, הרי שהוא כבר אינו טוב.‬
‫בדיוק.‬
‫מה עשיתם לו?‬
‫סליחה?‬
‫גרגור נכשל שלוש פעמים,‬
‫ואז הוא נעלם בצעקות כאב.‬
‫למה הפכתם אותו?‬
‫יש לציית לחוקי בית הספר.‬
‫אין כאן יוצאים מהכלל.‬
‫גבירותיי, כפי שאמרתי,‬
‫לרע יש כלי נשק רבים, אבל לנו יש…‬
‫לנו יש חיות.‬
‫חיות היבשה וחיות המים.‬
‫וכך, גבירותיי, אני מציגה בפניכן‬
‫דגי משאלות,‬
‫חברים תת-מימיים מבריקים,‬
‫אשר מבינים אותנו‬ ‫ואת תשוקותינו העמוקות ביותר.‬
‫זה בגלל שהם היו פעם תלמידים בבית הספר?‬
‫מספיק.‬
‫לא כל אחד זוכה בסיפור משלו.‬
‫לפחות הם יוכלו להיות חלק מהסוף הטוב‬ ‫של מישהו אחר.‬
‫גבירותיי, אם משאלתכם חזקה מספיק,‬
‫הדגים עשויים להגשים אותה.‬
‫מי תהיה ראשונה?‬
‫אני!‬
‫קיקו.‬
‫זה טריסטן! הוא אוהב אותי.‬
‫אני רוצה לנסות.‬
‫זוזי, קיקו.‬
‫זוזי. עופי מפה!‬
‫טדרוס.‬
‫אנחנו נראים נהדר יחד.‬
‫נשף הלעדים,‬
‫שם רבות מכן עשויות להתנשק לראשונה‬ ‫בשבוע הבא.‬
‫אגתה.‬
‫תורך.‬
‫אוכל לבקש כל דבר?‬
‫בקשי את מה שליבך רוצה יותר מכול.‬
‫אני רוצה בית. לכולנו.‬
‫מה את עושה?‬
‫מה קורה?‬
‫זה מספיק, אגתה. עצרי, בבקשה.‬
‫אני לא יכולה לעזוב!‬
‫התרחקו!‬
‫עברו מאה שנים מאז שנכשלתי.‬
‫במשך מאה שנים הגשמתי משאלות.‬
‫ואת היית הראשונה שביקשה לשחרר אותי,‬
‫שביקשה שאחזור הביתה.‬
‫תודה.‬
‫רוצו! קדימה! רוצו!‬
‫אגתה, צאי משם!‬
‫קומי!‬
‫גרגור?‬
‫היי, גרגור!‬
‫לא! התרחקי ממנה!‬ ‫-גרגור!‬
‫היי, גרגור, אני לא יודעת אם אוכל לעזור לך.‬
‫אבל אם אוכל לעזור, אעשה זאת.‬
‫אני אגן עלייך!‬
‫אל תדאגי, אגתה!‬
‫את בסדר?‬
‫מה עשית? זה היה חבר שלי!‬ ‫-הציפור רצתה להרוג אותך! הצלתי את חייך!‬
‫חתיכת חמור נפוח, הרגת אותו!‬
‫לא! טדרוס הציל אותך!‬
‫חזרו לחדריכן, כולן!‬
‫כל שיעורי היום מבוטלים!‬
‫ואת, בואי איתי. קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫גרגור, אני כל כך מצטערת.‬
‫אגתה…‬ ‫-די!‬
‫לזה את קוראת טוב?‬
‫זה טוב להרוג מישהו כה אדיב‬ ‫בגלל שלא עמד בציפיותייך הבלתי אפשריות?‬
‫מה טוב בזה בדיוק?‬
‫אגתה, לכל אחד פה יש תפקיד. עם הזמן, תביני.‬ ‫-אני לא אבין.‬
‫אמרתי לך, אני לא שייכת לכאן.‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫לפני זמן רב, הטוב היה אמיתי ונכון.‬
‫ועכשיו אנחנו בתקופה של שלמות אנוכית,‬
‫אבל את ניצלת את המשאלה שלך‬ ‫כדי להציל את הילדה המסכנה ההיא.‬
‫את זוכרת שאמרתי לך שהקסם נמשך אחר הרגש?‬
‫הרגש החזק ביותר הוא הזדהות עם סבל האחר.‬
‫התשוקה שהפגנת הוכיחה לי, גברתי הצעירה,‬
‫שאת נמצאת בדיוק במקום הראוי לך.‬
‫לא הייתה נסיכה אמיתית כמוך בבית הספר הזה…‬
‫כבר זמן רב מאוד.‬
‫בואי נדבר.‬ ‫-בואי נדבר.‬
‫נתת לטדרוס את המכתב שלי?‬ ‫-כן, אבל משהו רע מאוד קורה כאן.‬
‫ספרי לי על זה.‬
‫הרגע ביקר אותי נחיל דבורים שהוא,‬ ‫ככל הנראה, האדם הרע ביותר בעולם.‬
‫מישהו בשם רפל.‬
‫זה האיש שראיתי.‬
‫סופי, נצטרך לצאת מפה, עם או בלי נשיקה.‬ ‫-רגע, מה טדרוס אמר?‬
‫הוא אמר שלחברה שלך יש אגרוף קטלני.‬
‫אוי, לא. מה קרה לעין שלך?‬
‫תשאלי את החברה שלך.‬
‫את הכית אותו?‬
‫אגי, למה?‬
‫כי העזתי להציל את חייה.‬
‫תפגשי אותי בחוץ כשתסיימי את עניינייך.‬
‫אני מצטערת.‬
‫יש לה מזג חם… והיא גם אלימה, מסתבר.‬
‫את סופי, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-את כותבת מכתבים נחמדים.‬
‫לא ידעתי איך אפגוש אותך אחרת.‬
‫מפרידים בינינו כאן.‬
‫כן, כנראה שעדיף להפריד בין הטוב לרע.‬ ‫זה פחות מסובך.‬
‫אלא אם איתרע מזלך‬ ‫ונלכדת בבית הספר הלא נכון.‬
‫היא לא בבית הספר הלא נכון,‬
‫אבל אין ספק שאסור לה לדבר עם נסיכים!‬
‫לא!‬ ‫-אתה לא צריך לגרור אותה… מה?‬
‫טדרוס, לא עשיתי כלום!‬
‫היי.‬
‫היא רעה, טדי. תן להם לטפל בה.‬
‫לאן אתם לוקחים אותי?‬
‫למכון הכיסוח.‬ ‫-לאן?‬
‫לא! לא עשיתי משהו כל כך רע!‬
‫ובדיוק בגלל זה את נמצאת כאן.‬
‫את…‬
‫זו שרפל בחר מבין כל האחרים.‬
‫תוכלי להיות המושיעה שבית ספרנו מחכה לה.‬
‫אבל לא.‬
‫את מבזבזת את זמנך ומסיחה את דעתך‬ ‫בגלל נסיכי לעדים מטופשים.‬
‫אל תפגעי בי, בבקשה.‬
‫קיבלת מתנה גדולה, סופי.‬
‫לא אתן לך לחבל בה.‬
‫הגיע הזמן…‬
‫שתודי באיזה צד את נמצאת.‬
‫רפל רוצה רק את הרעים הטהורים ביותר.‬
‫ברור שיופייך מונע ממך ומהאחרים‬
‫לקבל את זהותך האמיתית.‬
‫לא!‬
‫היי, טיפש! עצור!‬
‫אלוהים, מה עשיתי עכשיו?‬
‫מסתבר שפשוט עמדת שם‬
‫ונתת לכלב ענק לגרור את סופי בזמן שצרחה.‬
‫אני מציל נסיכות ומביס רעים,‬ ‫לא עוזר להם. בסדר?‬
‫ואתה יודע מי רע?‬
‫כן, כי זה כתוב על שם בית הספר שלה!‬
‫כי אני טוב. זה מה שאני אמור וחייב לעשות.‬
‫תתחילי להבין מה קורה במקום הזה, אגתה.‬ ‫-אני מבינה טוב מאוד, וזה מגוחך.‬
‫אתה זוכר את הסטימפלית הרעה שהרגת?‬
‫כן, זה היה גרגור.‬
‫לא נכון. הייתי יודע את זה.‬ ‫-אבל לא ידעת.‬
‫את בטוחה?‬
‫שאל את דאווי.‬ ‫ואז תחזור ותספר לי איך אתה מזהה רעים.‬
‫נסה לחשוב בעצמך לשם שינוי‬
‫ואולי תראה עוד צבעים,‬ ‫לא רק את השחור והלבן שבית הספר רוצה שתראה.‬
‫אולי תופתע ממה שתגלה.‬
‫למה זה קורה לי?‬
‫כי זהו גורלך.‬
‫רפל?‬
‫תוכלי להשיג הרבה יותר משחלמת, סופי.‬
‫אחרי הכול…‬ ‫-תמיד זכרי כמה את מיוחדת.‬
‫יום אחד, את תשני את העולם.‬
‫ואת אכן מיוחדת, סופי.‬
‫אלא שהם מסרבים לראות זאת.‬
‫היית ישרה, אדיבה, סבלנית‬ ‫והאם הם הודו שאת טובה?‬
‫לא.‬
‫אני היחיד שתוכלי לסמוך עליו.‬
‫שכחי מהחוקים שלהם.‬
‫עשי מה שתרצי, מתי שתרצי.‬
‫ואם הם לא ייתנו לך את מה ששייך לך,‬
‫קחי אותו בעצמך.‬
‫מילותיו של רפל השפיעו על סופי,‬
‫שהחליטה שתעשה את כל הדרוש‬
‫כדי לזכות בטדרוס ובנשיקתה של אהבת אמת.‬
‫איבדת משהו?‬
‫או שאת מחפשת פרצוף להרביץ לו?‬
‫אני לא מוצאת את סופי.‬ ‫אני רק רוצה לוודא שהיא בסדר.‬
‫טוב, אני בטוח שהיא לא תפספס את זה.‬
‫היום זהו יום גדול.‬
‫שני בתי הספר סוף סוף יקבלו גישה לקסמם.‬
‫היי, כדאי שתדעי,‬ ‫יש כאלה שאומרים שאת מכשפה.‬
‫כן, שמעתי את זה פעם.‬ ‫-טוב…‬
‫רק שתדעי, אני לא חושב שאת כזו.‬
‫כן?‬
‫אז מה אני?‬
‫הלוואי שידעתי.‬
‫כי את שונה מכל מי שפגשתי בעבר.‬
‫אני… לא יכולה.‬
‫את לא יכולה ליפול?‬
‫שקט!‬
‫כולם להתיישב.‬
‫הבה נתחיל.‬
‫כדי להצליח לבצע קסמים,‬
‫יש לפתוח את זוהר האצבע שלכם.‬
‫ברגע שתשלטו בזוהר האצבע שלכם,‬ ‫הדבר יהווה כישרון יקר מפז.‬
‫אני לא יכולה לחכות.‬
‫אומרים שיש אנשים שיכולים להפוך לחיות‬ ‫באמצעות הקסם שלהם.‬
‫אני רוצה להפוך לחתול בלילה,‬ ‫כדי שאוכל לישון מתחת לתנור.‬
‫יהיה לי כל כך חם.‬
‫שנתחיל?‬
‫אל תחששו, לעדים. הטוב לא חש כאב.‬
‫לא-עודים…‬
‫זה הולך לכאוב.‬
‫טוב.‬
‫הסתדרו!‬
‫יפהפה.‬
‫זוהר האצבע מאפשר לכם להיות מודעים‬ ‫לכוח הטמון בכם.‬
‫תודה, גברתי.‬
‫כשאצבעכם זוהרת,‬
‫זהו סימן לכך שגייסתם רגש חזק מספיק‬ ‫כדי להטיל כישוף.‬
‫ככל שהרגש חזק יותר…‬
‫כך הקסם שלכם יהיה חזק יותר.‬
‫אני מקווה שלא איחרתי.‬
‫מה קורה פה?‬
‫זה? מסתבר שעשית לי טובה.‬ ‫כבר מזמן הייתי צריכה לשנות תדמית.‬
‫ועכשיו, הפעילי את כוחי בבקשה‬ ‫ואודה לך מאוד.‬
‫תודה.‬
‫הפסקת אש?‬
‫ועכשיו, מי רוצה טיפול פנים?‬
‫שלפו!‬
‫לא משנה אם הינכם טובים או רעים,‬ ‫היופי הוא עבודה במשרה מלאה.‬
‫- המלך ארתור -‬
‫אנחנו צריכות לדבר.‬ ‫-על מה?‬
‫הכול תחת שליטה.‬ ‫-אני לא חושבת.‬
‫אז אני אמורה לקחת עצות לחיי אהבה‬ ‫מבחורה שעשתה פסלים מליחה?‬
‫למה את מתנהגת ככה?‬
‫בגלל שנמאס לי להיות סופי הקטנה והעלובה.‬
‫הבחורה שהגנה עליי עם מחבת לא הייתה עלובה.‬ ‫-אני אוהבת את מי שהפכתי להיות.‬
‫טוב, מה העניין עם הספר?‬
‫אבא של טדרוס בחר את כלתו, גווינביר,‬ ‫בזכות יופייה,‬
‫אך היא בגדה בו עם לנסלוט.‬
‫המלך ארתור איבד את כס המלוכה‬ ‫ומת מלב שבור.‬
‫וזו אמורה להיות שיחה שמנהלים בדייט?‬
‫לא הבנת?‬
‫אחרי מה שקרה לאבא שלו,‬
‫טדרוס לא יתאהב במישהי רק בגלל שהיא יפה.‬
‫נצטרך להוכיח לו שאת טובה, מול כולם,‬
‫בדרך בה איש לא יוכל להכחיש זאת.‬
‫בסדר.‬
‫מה אני צריכה לעשות?‬
‫היי.‬
‫סליחה. לא התכוונתי להסיח את דעתך.‬
‫כלום לא מסיח את דעתי.‬
‫אז אולי אני פשוט מביאה מזל טוב.‬
‫אל תחמיאי לעצמך.‬
‫זה חלק ממאפייני הנסיך.‬ ‫החץ יעוף ישר, אם ליבך טהור.‬
‫מה את חושבת שאת עושה?‬
‫במקום ממנו באתי,‬ ‫בנות עושות מה שבנים עושים.‬
‫אין לזה קשר לכך שאת בת.‬
‫לא-עודים לא יכולים לירות בקשת.‬ ‫בגלל שליבם אינו טהור וכל זה.‬
‫אמרתי לך, אני לא לא-עודית.‬
‫בבקשה, לא לא-עודית.‬
‫הצמידי את המרפק.‬
‫מתחי כאן והרפי את האחיזה.‬
‫זה יעזור לך להתמקד במטרה.‬
‫קדימה.‬
‫לא פקפקתי בך לרגע.‬
‫בא לך לבלות?‬
‫אני לא יודעת. עם מי?‬
‫עם איזה נסיך שרוצה להכיר אותך יותר.‬
‫תורך.‬
‫בוגדים.‬
‫אני חושבת שאני הולכת להקיא.‬
‫אני לא מבינה מה היא מוצאת בו.‬ ‫-זה עלבון לכולנו.‬
‫זה לא בסדר. צר לי להגיד את זה.‬
‫זה רע.‬
‫היא שלי.‬
‫או שלנו. היא לא-עודית!‬
‫זה פשוט מגעיל.‬ ‫-אנחנו צריכים לאכול אותם.‬
‫הם בילו את כל היום יחד.‬
‫כמה נורא.‬
‫את יודעת שאיש לא יראה אותנו יחד.‬
‫אני יודעת.‬
‫אם אבלה עם מישהי שכולם רואים בה לא-עודית,‬ ‫הדבר יזעזע את בית הספר.‬
‫אני אשרוד את זה.‬
‫כולם ישתגעו כשאקח אותך לנשף הלעדים.‬
‫מה?‬
‫טדי, אתה מבטיח?‬ ‫-כמובן.‬
‫מה?‬
‫לא.‬
‫לא תיקח את אשת הזאב הפרוצה הזו במקומי.‬
‫שמישהי תעשה משהו.‬
‫את הולכת לאנשהו?‬
‫אל הגרון שלך!‬
‫מספיק!‬
‫למה אנו עדיין מרשים לדבר המגוחך הזה…‬
‫בבקשה!‬
‫קשר בין לעדים ולא-עודים מנוגד לחוקים.‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫הטוב והרע לא יכולים להשתלב.‬
‫זה… דוחה.‬
‫אדוני, אם יורשה לי.‬
‫אני אחראי לבחירת המלכה הבאה בקמלוט.‬ ‫איני מקל ראש בהחלטה זו.‬
‫בחרתי בסופי כי היא טובה,‬
‫היא בבית הספר הלא נכון.‬ ‫-הוא חושב ככה, למה אתם לא?‬
‫חוץ מזה, דבר לא יפריד אהבת אמת.‬
‫זה לא החוק הראשון באגדות?‬
‫אם זו אהבת אמת,‬
‫דבר כזה יהיה בעל משמעות כבירה.‬
‫נראה שיש רק דרך אחת לבדוק את העניין.‬
‫מבחן היער המכושף.‬
‫מה? לא!‬ ‫-אדוני!‬
‫אדוני, אני מסכים.‬
‫סליחה. מהו מבחן היער המכושף?‬
‫אתם תיכנסו ליער הכחול מצדדים מנוגדים.‬
‫יהיה עליכם להתגבר על כל סכנה‬ ‫ולמצוא זה את זו עד עלות השחר.‬
‫אין להיעזר בדבר.‬
‫סופי, אנחנו נצליח.‬
‫אנחנו טובים וחזקים מספיק‬ ‫כדי להגן זה על זו.‬
‫אנחנו נעשה את זה.‬ ‫-מה?‬
‫שניהם ייהרגו.‬
‫המבחן יתחיל…‬
‫בשקיעה.‬
‫טדרוס מקמלוט.‬
‫סופי מגבלדון.‬
‫אין להקל ראש במבחן היער המכושף.‬
‫סכנת מוות אורבת מחוץ לשער בית הספר.‬
‫האם תרצו להמשיך בכל זאת?‬
‫כן.‬
‫בהחלט.‬
‫אם תרצי לוותר,‬
‫שמטי את הממחטה האדומה לקרקע‬ ‫ותועברי למקום בטוח.‬
‫נתחיל במבחן.‬
‫טדרוס!‬
‫שלום?‬
‫אני כאן!‬
‫אני מוכנה להינצל!‬
‫פרחים. איזה יופי.‬
‫נישאר ליד דברים יפים.‬
‫שלום, חבר קטן.‬
‫כולנו יפים כל כך.‬
‫זו אני…‬
‫הצילו!‬
‫טדרוס, הצילו!‬
‫טדרוס!‬
‫טדרוס, איפה אתה?‬
‫טוב.‬
‫דלועים הן כיפיות.‬
‫טדרוס, הצילו!‬
‫טדרוס!‬
‫סופי, קדימה! בואי!‬
‫סופי!‬
‫-בסדר.‬
‫לכי אליו. כשהוא יציל אותך, נשקי אותו‬ ‫ונצא מבית המשוגעים הזה. בסדר? קדימה.‬
‫סופי!‬ ‫-טדרוס!‬
‫טדרוס, תודה לאל.‬
‫סופי, קחי את אקסקליבר.‬
‫עזרי לו.‬
‫סופי! זרקי לי את החרב שלי, עכשיו!‬
‫סופי, עשי משהו!‬
‫מה את עושה פה?‬
‫את רימית! הבאת לכאן את אגתה!‬ ‫-לא!‬
‫לא, אני החלטתי לבוא, אני נשבעת.‬ ‫-כן.‬
‫ידעת שהיא לא תעזור לי.‬
‫זה לא נכון.‬ ‫-זה לא הוגן.‬
‫כולם יודעים שנסיך מציל נסיכה ולא להפך.‬
‫לא אוכל לשנות את העולם אם אמות.‬
‫ואני חשבתי שאת טובה.‬
‫לא!‬
‫את.‬
‫את עשית את זה.‬
‫רק ניסיתי לעזור!‬
‫סופי, הרי שניכם הייתם מתים אם לא הייתי…‬ ‫-שקרנית! ידעת שזה מה שיקרה.‬
‫קודם גנבת את בית הספר שלי‬ ‫ועכשיו ניסית לגנוב את הנסיך שלי.‬
‫איך את יכולה לומר את זה?‬ ‫סופי, אני החברה הכי טובה שלך!‬
‫נסיכה לא יכולה להיות חברה של מכשפה.‬
‫איפה היית?‬
‫ניסיתי לדבר עם סופי, אבל היא ננעלה בחדרה.‬
‫כן, היא ננעלה בחדרה‬ ‫בגלל שלא צייתה לחוקים. שתיכן עשיתן זאת.‬
‫למה עזרת לה במבחן?‬
‫לא חשבת שהיא תצליח בכוחות עצמה?‬
‫חשבתי שהאמנת שסופי היא טובה באמת.‬
‫אני לא מאמינה בזה.‬
‫אני לא חושבת שאף אחד הוא טוב או רע לגמרי,‬
‫בגלל שאנשים הם מורכבים,‬ ‫גם אם כל האנשים פה מעמידים פנים שזה לא כך.‬
‫גברתי הצעירה.‬
‫יש…‬ ‫-לציית לחוקי בית הספר.‬
‫את ממשיכה לומר זאת,‬ ‫אבל מה הטעם בחוקים‬
‫אם לא נעשה דבר מול רוע אמיתי ומסוכן?‬
‫באמת. אפשר לומר הרבה דברים על סופי,‬ ‫אבל היא לא מסוכנת.‬
‫לא סופי. רפל!‬
‫מה אמרת?‬
‫רפל. ראיתי אותו שוב ביער,‬ ‫אבל אף אחד מכם לא עשה שום דבר בעניין.‬
‫שוב? מה זאת אומרת?‬
‫ראית את רפל קודם? כאן?‬
‫כן, במגדל הדם.‬ ‫סיפרתי על כך למנהל בית הספר.‬
‫וסופי ראתה אותו בכיתה שלה.‬
‫גם ליידי לסו ראתה אותו. היא לא סיפרה לך?‬
‫לסו.‬
‫הייתי צריכה לדעת.‬
‫בואי איתי. אנחנו נברר את העניין.‬
‫קדימה. בואי.‬
‫סופי?‬
‫אגתה ביקשה ממני לתת לך את זה.‬
‫אני…‬
‫אני מקווה שתרגישי יותר טוב בקרוב.‬
‫"סופי היקרה.‬ ‫אני כל כך מצטערת על מה שקרה ביער.‬
‫"לא התכוונתי לפגוע בך. אבל בכל מקרה,‬ ‫העניין סבוך יותר מהנשיקה שרצית לקבל מנסיך.‬
‫"ראיתי את רפל ביער.‬
‫"אני חושבת שמה שקורה כאן גדול יותר‬ ‫מכל מה שאיש העלה בדעתו.‬
‫"מדובר ברוע צרוף ואנחנו צריכות להישאר יחד.‬
‫"עלינו לסמוך רק אחת על השנייה.‬
‫"אנחנו החברות הכי טובות.‬
‫"את מוכרחה לדעת, שלא משנה מה יקרה,‬ ‫אני תמיד לצידך.‬
‫"כל אהבתי, אגי."‬
‫אל תגידי לי שאת מאמינה לזה.‬
‫זה שקר.‬
‫וחוץ מזה, הנסיך הזה לא היה ראוי לך.‬
‫חזרת?‬
‫אבל חשבתי…‬ ‫-שאעזוב אותך? לעולם לא.‬
‫אפילו אם כל האחרים בגדו בך.‬
‫אגי לא בגדה בי.‬ ‫-לא?‬
‫תראי בעצמך.‬
‫חשבתי שהאמנת שסופי היא טובה באמת.‬
‫אני לא מאמינה בזה.‬
‫היא שיקרה לך, סופי.‬
‫היא פעלה נגדך מההתחלה.‬
‫היא רוצה לגרור אותך בחזרה לכפר העלוב הזה.‬
‫אבל אני אגן עלייך.‬
‫אני אעזור לך.‬
‫אל תפחדי.‬
‫חשבי על עצמך כעל זחל שעומד להפוך לפרפר.‬
‫בקרוב מאוד,‬
‫תהיי יפה וחזקה יותר מאי פעם.‬
‫תהיי מלכה כמוה בית הספר הזה לא ראה מעולם.‬
‫אתן לך יכולות שהם יוכלו רק לחלום עליהן.‬
‫לא זו בלבד שתהיי היפה מכולם,‬
‫את תהיי החזקה מכולם.‬
‫קסם דמים, סופי.‬
‫אהובתי,‬
‫האם תקבלי‬
‫את המתנה הזו?‬
‫כן.‬
‫ידעת שרפל היה כאן, בבית הספר,‬ ‫ולא סיפרת לאיש?‬
‫כנראה ששכחתי.‬
‫הבנתי! שכחת מנשמת הרוע בכבודה ובעצמה, לסו?‬
‫אני דיקנית בית הספר לרע. זה אומר לך משהו?‬
‫כן, אני מבינה שאיש מהאחראים‬ ‫לא יודע מה קורה במקום המטופש הזה.‬
‫שקט, קוראת!‬ ‫-מה תעשי? תכשילי אותי על קימוט מצח?‬
‫מה רפל רוצה מסופי?‬
‫הוא רוצה שהרע ינצח סוף סוף!‬
‫זה רצונו.‬
‫זה מה שאת חושבת שיקרה?‬ ‫רפל לא יעזור לרע לנצח.‬
‫כשהוא ניסה להרוג את אחיו, מנהל בית הספר,‬
‫מטרתו הייתה להרוס את שני בתי הספר,‬
‫כדי שהוא יוכל להחזיק בכל הקסם בעולם.‬
‫תודה רבה, המורה ליופי.‬
‫היי, הייתי ראשת המחלקה להיסטוריית הקסם‬ ‫הרבה לפני שהגעת הנה, ג'ינג'ית.‬
‫באמת?‬ ‫-כן!‬
‫לפני שהמקום הזה הפך לשטחי לחלוטין,‬ ‫והורדתי לדרגת מורה להתייפות.‬
‫נראה לך שאני מתעניינת בחיוכים?‬
‫טוב, אז עלינו להגן על סופי.‬
‫ואנחנו נגן עליה ברגע שנמצא אותה.‬
‫סופי נעדרת.‬
‫ואנמון צודקת.‬
‫רפל יהרוס את בית הספר כולו‬ ‫אם ישתף פעולה עם סופי.‬
‫אלה שקרים!‬
‫זו רק מזימה שנועדה לאפשר לטוב לנצח שוב.‬ ‫-סמכי עליי, זה לא כך.‬
‫אם אחי חזר מהמתים,‬
‫יש סיכוי טוב שאיש מאיתנו לא ישרוד,‬ ‫ליידי לסו. איש מאיתנו!‬
‫מצאו את סופי עכשיו. חפשו בשני בתי הספר.‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫ואגתה,‬
‫לכי לנשף הלעדים.‬
‫סופי עשויה להופיע שם, ואם כך יקרה,‬ ‫הביאי אותה אליי.‬
‫ועכשיו לכי.‬
‫- נקמה -‬
‫"בובה חיה".‬
‫סופי.‬
‫את לא… אלוהים.‬
‫מה רפל עשה לך?‬
‫הוא לימד אותי לקבל את עצמי, זה הכול.‬
‫זה לא מה שרצית?‬
‫אני יפהפייה, לא?‬
‫אני התפוח המורעל היקר לליבו של רפל.‬
‫זו שכישרונותיה יאפילו על כל היתר.‬
‫אל תגידי לי שאת מקנאה.‬
‫לאונורה מגבלדון.‬
‫רפל סיפר לי.‬
‫לאונורה, הקוראת הבודדה‬ ‫שרצתה הרבה יותר משהיה לה.‬
‫הוא ראה בך משהו. רוע שלא ידעת שקיים בך.‬
‫לכן הוא הביא אותך הנה,‬ ‫כדי לטפח את הרוע הזה.‬
‫ניסית כל כך הרבה,‬ ‫אבל לא היית רעה מספיק עבורו.‬
‫לכן הוא זנח אותך, למרות שאהבת אותו.‬
‫מאז, לא הפסקת לנסות להוכיח את עצמך,‬
‫בתקווה שתוכלי לזכות בו.‬
‫אבל אז הגיעה סופי.‬
‫מה הוא הבטיח לך?‬
‫ומה הבטחת לו?‬
‫כמה נחמד מכן לשאול.‬
‫סופי…‬
‫אלוהים.‬
‫דאגתי שלא תבואי ללא הזמנה,‬
‫אבל אז חשבתי,‬ ‫"אגתה עושה מה שהיא רוצה".‬
‫טדרוס, ראית את סופי?‬
‫נוכל לדבר על משהו אחר?‬ ‫כמו על מה שקרה ביער?‬
‫זה היה…‬ ‫-כן, אחר כך. אחרי שאמצא אותה.‬
‫היא צועקת עלייך,‬
‫מתחצפת אלייך,‬ ‫מאשימה אותך בכל מה שהשתבש בחייה,‬
‫ועדיין את מנסה לעזור לה.‬
‫בחייך, למה את חושבת שראוי להציל אותה?‬
‫כל חיי, בגבלדון, קראו לי מכשפה.‬
‫כולם אמרו לי שאני מכוערת‬
‫ושיום אחד הם ישרפו אותי ואת אימא שלי.‬
‫כל אנשי הכפר צחקו,‬
‫חוץ מסופי.‬
‫היא היחידה שתמכה בי מאז שהיינו ילדות.‬
‫היא כמו אחותי,‬
‫ואני לא מוותרת על המשפחה שלי.‬
‫לעולם לא.‬
‫לא, את צודקת.‬
‫אסור לוותר על המשפחה.‬
‫אגתה, הצלת אותי מהקוצר,‬
‫וגרמת לי לראות את העולם,‬ ‫ולא רק בצבעי שחור או לבן.‬
‫איש לא עשה דבר כזה למעני, מעולם.‬
‫וגרמת לי להבין‬
‫שאת אהבת האמת שלי.‬
‫אלוהים, יש לך עיתוי נורא.‬ ‫-לא, באמת.‬
‫חשבתי על זה, ואני אוהב אותך, אגתה.‬
‫טדרוס, תפסיק, בבקשה.‬
‫רפל מנצל את סופי להשתלטות על בתי הספר.‬
‫רגע, מי זה רפל?‬
‫סופי, מה קרה לך?‬
‫אלוהים.‬ ‫-אל תדאג, טדי.‬
‫זה יעבור עד מחר.‬
‫נסה להתעלם מזה,‬ ‫כדי שלא נהרוס את הערב שלנו.‬
‫נשף הלעדים!‬
‫הנה אני.‬
‫אתה בן זוגי לנשף, אתה זוכר?‬
‫הבטחת.‬ ‫-סופי, בבקשה.‬
‫שקט, אגי. הדמויות הראשיות מדברות.‬
‫אני בת זוגך, נכון?‬
‫אתה מפר את ההבטחה שלך?‬
‫כי… דברים רעים קורים‬
‫כשהטובים מפירים הבטחות.‬
‫אין שום הבטחה.‬ ‫את בגדת בי. אני כאן עם אגתה.‬
‫לא נכון.‬ ‫-שקרנית.‬
‫אתם יודעים,‬ ‫נראה לי שאני מתחילה להשתלט על זה.‬
‫סופי, עצרי!‬
‫אני לא יודעת מה קרה, אבל אוכל לעזור לך.‬
‫אני חברה שלך.‬
‫לא, אגתה.‬
‫את האויבת המושבעת שלי.‬ ‫והסיפור לא ייגמר עד שאחת מאיתנו תמות.‬
‫סופי.‬
‫ביי.‬
‫טדרוס.‬
‫בוא מהר.‬
‫אז הנשף מבוטל?‬ ‫-אנחנו חייבים לעצור אותה.‬
‫לא, אף אחד לא יפגע בסופי.‬
‫תראי מה היא עשתה.‬ ‫עלינו להרוג אותה לפני שהיא תהרוג אותנו.‬
‫גברים, שלפו נשקים!‬
‫עכשיו נהרוג את המכשפה!‬ ‫-לא!‬
‫הרע תוקף, הטוב מתגונן, אתם זוכרים?‬
‫אסור לכם לתקוף!‬
‫- נשף הלא-עודים הראשון -‬
‫לא-עודים יקרים שלי!‬
‫יש לנו אורחים.‬
‫איך נברך אותם?‬
‫נהרוג אותם!‬
‫עזבו אותם!‬
‫סופי, בבקשה. הם פחדו שתתקפי אותם.‬
‫למה שנעשה את זה?‬
‫זה יהיה דבר מרושע.‬
‫נראה להם כמה טובים אנחנו.‬
‫בואי נרקוד.‬
‫כולם, הגידו שלום לאורחים שלנו.‬
‫הנה כמה מתנות למסיבה, בנים.‬
‫שלפו!‬
‫טדרוס, זו תחבולה!‬
‫חסלו את המכשפה!‬
‫תירו!‬
‫טוב…‬
‫אם הרע תוקף והטוב מתגונן,‬
‫אז נראה שהטובים הפכו לרעים.‬
‫והרעים הפכו לטובים.‬
‫כל כך טובים.‬
‫זהירות, טדרוס!‬
‫טדי, יש לנו הרבה דברים לדבר עליהם.‬
‫אתה והצבא הקטן שלך,‬ ‫יחד ניסיתם לחסל חדר מלא בחפים מפשע.‬
‫זה דבר מרושע מאוד.‬
‫נראה שמישהו התעניין בשיעור התכערות.‬
‫לא!‬
‫בבקשה, סופי.‬
‫את חייבת להפסיק עם זה!‬
‫מאוחר מדי.‬
‫הם תקפו. עכשיו אנחנו נתגונן!‬
‫די!‬
‫מי רוצה שוקו חם?‬
‫אתה קורא לעצמך נסיך, טדי?‬
‫לא, תקשיבו! חכו!‬
‫תקשיבו לי!‬
‫אני בא, מלכתי!‬
‫לא! טדרוס!‬
‫זה היה נפלא.‬ ‫רציתי לעשות את זה במשך כל הסמסטר.‬
‫טדרוס! לא!‬
‫זוזי, אגי!‬
‫זה הסוף הטוב שלי.‬
‫אז ככה את רוצה לשנות את העולם?‬
‫זה מה שתמיד רצית?‬
‫רצית להשתלט על הכול?‬
‫כן. טעיתי רק כשרציתי להחליף בתי ספר.‬
‫בתי הספר היו צריכים להתחלף בעצמם.‬
‫הטעות שלך הייתה לחשוב שאת צריכה את זה.‬
‫תראי מה קרה לך!‬
‫תראי מה קרה לנו.‬
‫סופי, רפל הוא האויב.‬
‫אנחנו צריכות להביס אותו.‬
‫אני מעדיפה להביס את האויבת המושבעת שלי.‬
‫סופי, לא!‬
‫לא!‬
‫סופי!‬
‫ועכשיו… נשאר רק עוד דבר אחד לעשות.‬
‫מנהל בית הספר, איפה אתה, חתיכת זקן?‬
‫הגיע הזמן לשלם על הטעות שלך.‬ ‫-בזמן שחיפשה נקמה,‬
‫סופי סרקה את המגדל‬
‫וחיפשה את האיש שגרם לה לעוול.‬
‫או כך לפחות היא חשבה.‬
‫מה זה אומר?‬
‫זה אומר שהסיפור שלך רק החל, סופי מגבלדון.‬
‫רפל.‬
‫זה היה רק מבחן, סופי.‬
‫הכול.‬
‫מבחן שנועד למצוא את אהבת האמת שלי.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫אני הוא זה שהגשים את משאלתך‬
‫והביא אותך לכאן.‬
‫חוזי העתידות סיפרו לי על הפוטנציאל שלך‬ ‫ורציתי לעזור לך לממש אותו.‬
‫מי עוד האמין בך,‬
‫דאג לך,‬
‫הגן עלייך,‬
‫ונתן לך הכול?‬
‫כשאת משתמשת בכוח הזה,‬
‫כשאת צופה באויבייך נופלים,‬
‫איך את מרגישה?‬
‫אני אוהבת את זה.‬
‫מעולם לא היית אמורה להיות טובה.‬ ‫וכמובן, גם אני לא נועדתי להיות כזה.‬
‫למה העמדת פנים שאתה מנהל בית הספר?‬
‫הוא היה אחי.‬
‫לפני מאות שנים,‬
‫העט המספר נמסר לנו למשמורת נצח,‬
‫בגלל שהקשר שלנו היה חזק‬ ‫מהמלחמה בין נפשותינו.‬
‫כל עוד הגנו זה על זה,‬ ‫נועדנו להישאר צעירים ובני אלמוות.‬
‫האיזון המושלם בין הטוב לרע.‬
‫אבל הזמן…‬
‫הזמן יכול לגרום לך לחוסר סיפוק.‬
‫מה קרה לו?‬
‫נלחמנו…‬
‫ואני הרגתי אותו.‬
‫אז הרגת את אחיך?‬
‫איך יכולת לעשות את זה?‬ ‫-בדיוק כמו שניסית להרוג את הנסיך, יקירך.‬
‫בגלל שזה הטבע שלנו.‬
‫לאחר מותו של אחי,‬
‫השתמשתי בזהותו‬ ‫כדי להסתיר את כוונותיי האמיתיות.‬
‫התחלתי לשבש את האיזון מבפנים.‬
‫אין טעויות בבית הספר לטוב ולרע.‬
‫אבל הטוב ניצח במשך 200 שנים.‬
‫האם הם ניצחו?‬
‫השחתי אותם, סיפור אחר סיפור.‬
‫תגמלתי אותם על ששרפו זקנות בתנורים,‬
‫על שחתכו את לשונותיהן של בנות הים,‬
‫על שהכריחו נשים לרקוד בנעלי ברזל לוהטות.‬
‫הטובים הפכו לרברבנים.‬
‫לטיפשים.‬
‫לחלשים.‬
‫אבל את, סופי?‬
‫את הבכת אותי.‬
‫גרמת לבית הספר כולו להיכנע תוך כמה שבועות.‬
‫מעבר לטוב ולרע.‬
‫את… התגלמות התוהו ובוהו.‬
‫ויחד, לא ניתן לעצור אותנו.‬
‫אגתה!‬
‫טדרוס?‬
‫היי.‬
‫הכול בסדר?‬
‫אלוהים, חשבתי שנהרגת.‬
‫אני בסדר. תקשיבי לי.‬
‫עליי לחסל את הלא-עודים, אחת ולתמיד.‬
‫לא, טדרוס.‬
‫המלחמה הזו בין בתי הספר היא טעות גדולה.‬ ‫אם אצליח לשכנע את סופי…‬
‫אחרי מה שהיא עשתה?‬ ‫זה חסר טעם, זה לא יעבוד!‬
‫לא, אחיו של מנהל בית הספר ניצל אותה.‬ ‫הוא העניק לה קסם דמים, זה מוגזם עבורה,‬
‫היא לא יודעת מה היא עושה.‬ ‫-היא יודעת מה היא עושה.‬
‫אוכל להגיע אליה. אני בטוחה בזה.‬ ‫-תקשיבי לי.‬
‫מה?‬ ‫-היא איננה.‬
‫היא הפכה לעורב ונכנסה למגדל מנהל בית הספר.‬
‫מה?‬ ‫-הקרב מתרחש כאן, אגתה.‬
‫הגיע הזמן להניח לה.‬
‫טדרוס, אמרת לי שאתה מוכן לראות את העולם‬ ‫בצבעים שאינם רק שחור ולבן.‬
‫זו ההזדמנות שלך.‬
‫בבקשה, אני צריכה שתסמוך עליי.‬
‫בוא איתי להציל את סופי.‬ ‫כך נציל את בית הספר.‬
‫לעדים ולא-עודים.‬
‫בבקשה.‬ ‫-טדרוס, הצילו! הם גוברים עלינו.‬
‫טוב. לכי אליה.‬
‫אגיע ברגע שאוכל, אני מבטיח!‬
‫ועכשיו תצטרפי אליי, סופי?‬
‫אנו רק זקוקים לנשיקה של אהבת אמת,‬
‫נשיקת הרוע,‬
‫כדי שנפתח את אהבתנו ואת השער ללא-עוד לעד.‬
‫ואז את ואני נשלוט.‬
‫אני הנסיך שלך.‬
‫אני אהבת האמת שלך.‬
‫תמיד הייתי.‬
‫האם תצטרפי אליי?‬
‫כן.‬
‫וכך זכה הרע בנשיקתה של אהבת אמת,‬
‫וגזר על שני בתי הספר, על כל חבריהם,‬ ‫הטובים והרעים גם יחד,‬
‫לגווע בייסורים,‬
‫תוך שהרוע של רפל…‬ ‫-כן!‬
‫…הרע הטהור, משתלט על העולם.‬
‫מה עשיתי?‬
‫למה כולם חייבים למות?‬ ‫חשבתי שרצית שהרע ינצח.‬
‫אלה החברים שלי.‬
‫הם רק רעים מסיפורי אגדות.‬
‫עלינו לפנות את הדרך לרוע הטהור.‬
‫ברוכה הבאה ללא-עוד לעד, אהובתי.‬
‫לא! לא רציתי לפגוע בהם.‬ ‫חשבתי שאמרת שנשלוט בהם!‬
‫ואנו נשלוט בלא-עוד לעד,‬
‫ואז כל התלמידים והמורים,‬
‫כל מי שהיה יכול לקרוא עלינו תיגר, ימות.‬
‫גם האויבת המושבעת שלך.‬
‫- כאן מתה אגתה -‬
‫לא, אגי!‬
‫זה לא מה שרציתי!‬
‫עכשיו כבר מאוחר מדי, סופי.‬
‫התכחשת לכולם,‬
‫שיקרת לכולם ובגדת בכולם.‬
‫את לגמרי לבד.‬
‫לכן את שלי…‬
‫הסתלק ממנה!‬
‫אגי!‬
‫את בחיים?‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫זה בסדר. אני איתך.‬
‫את יודעת, ציפיתי ליותר מקוראת.‬
‫את יודעת מה קורה למי שפוגע באהבה.‬
‫אהבה? זו לא אהבה.‬
‫אתה יודע למה הטוב תמיד מנצח?‬
‫כי אנו נלחמים זה למען זה ודואגים זה לזה.‬
‫זוהי אהבת הטוב.‬
‫הרע נלחם רק למען עצמו.‬
‫וזה הדבר הרחוק ביותר מאהבה.‬
‫אלו מילים יפות‬
‫אשר חסרות כל השפעה או משמעות.‬
‫ועכשיו, התרחקי מכלתי, בבקשה.‬
‫לעולם לא תזכה בה, מפלצת.‬
‫לא כל עוד אני חיה.‬
‫טוב, כרצונך.‬
‫לא! לא את אגי!‬
‫סופי!‬
‫סופי.‬
‫לא!‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫לא אחרי כל זה.‬
‫לא.‬
‫באמת חשבת שזה יהיה כל כך קל?‬
‫בבית הספר שלי?‬
‫כשאביך אחז בחרב הזו, כמעט וחוסלתי,‬
‫אבל כשבנו העלוב אוחז בה,‬
‫זו בסך הכול סכין חמאה מגודלת.‬
‫חשבת שהסיפור הזה…‬
‫מתרכז באהבת האמת שלך.‬
‫לא, הוא מתרכז באהבת האמת שלי.‬
‫ובכוח שהעניקה לי נשיקת הרע,‬
‫כדי להרוג את מלכו העתידי של הטוב.‬
‫או שזהו סיפורן של הבנות שעצרו אותך.‬
‫ה…‬
‫סוף.‬
‫אלוהים.‬
‫היי. אלוהים.‬
‫אלוהים. זה בסדר.‬
‫היי.‬
‫אני…‬
‫אני כל כך מצטערת, על הכול.‬
‫את בסדר. הכול בסדר.‬
‫את בטוחה עכשיו.‬
‫אני לא רוצה להיות רעה.‬
‫לא, את לא רעה.‬
‫את פשוט אנושית.‬
‫כל עוד אני איתך.‬
‫תמיד נהיה יחד.‬
‫את מבטיחה?‬
‫אני מבטיחה.‬
‫אני אוהבת אותך, אגי.‬
‫תמיד תהיי… החברה הכי טובה שלי.‬
‫היי.‬
‫לא.‬
‫לא, בבקשה. תחזרי…‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
‫אלוהים.‬
‫היי.‬
‫אני מצטערת, אני מכאיבה לך?‬
‫אלוהים.‬
‫אל תעשי את זה שוב לעולם.‬
‫בואי נלך הביתה.‬
‫כן.‬
‫בואי נלך הביתה.‬
‫וכך גיבורינו הביסו את האיום הגדול ביותר‬
‫שריחף מעל בית הספר לטוב ולרע.‬
‫עולם האגדות לא חוסל,‬
‫אבל הוא השתנה לנצח.‬
‫הטוב והרע יחד?‬
‫בית ספר אחד?‬
‫ומה עכשיו?‬
‫אולי נחווה אחדות.‬
‫ואולי אפילו… חברות.‬
‫טוב…‬
‫אין מה למהר.‬ ‫-לא. לאט אבל בטוח.‬
‫שלום לך.‬
‫ליבי שייך למישהי אחרת.‬
‫שתי הגיבורות שלנו מצאו דרך לחזור לגבלדון,‬
‫לאחר שנשיקתה של אגתה שחררה אותן.‬
‫הרי מה אמיתי יותר מאהבה בין חברים?‬
‫עדיף שאלך.‬
‫אגי, אני אבין אם תרצי להישאר כאן עם טדרוס.‬
‫אני אדאג לאימא שלך.‬
‫זה יהיה לי לכבוד.‬
‫תודה, סופי.‬
‫אבל לא אעזוב את החברה שלי.‬
‫תודה, טדרוס, על שהיית מוכן להשתנות.‬
‫אני מקווה שנתראה שוב יום אחד.‬
‫חכי!‬
‫שתי הנערות התקבלו בחיבוקים חמים…‬
‫ובפתיחות גדולה.‬
‫הן מעולם לא חשו מיוחדות יותר.‬
‫למרות שיש דברים שלא משתנים.‬
‫מכשפה!‬ ‫-תישרפי, מכשפה!‬
‫אלא אם תשתמשו בכוחכם כדי לשנות אותם.‬
‫ובזאת, אפשר לומר, מסתיים סיפורנו.‬
‫אך היות וחיצו של טדרוס‬ ‫פילח את המערבולת בין העולמות…‬
‫אני זקוק לך, אגתה.‬
‫…מסתבר שזו הייתה רק…‬
‫ההתחלה.‬
‫- מבוסס על הספר מאת סומן צ'יינני -‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬