ШКОЛА ДОБРА І ЗЛА
Колись давно двоє могутніх братів створили школу,
щоб зберегти рівновагу між добром і злом у світі казок.
Брати довгі віки мирно ділили владу між собою.
Але немає нічого вічного…
Ти махлював.
Арена Поєдинків має чіткі правила: жодної магії.
Переможці не махлюють. Махлює лише той, хто піймався.
Ще один раунд?
Ні, на це немає часу.
Поєдинки з тобою — єдине, що мене тішить протягом дня.
Я теж їх люблю, але на нас чекають.
Такі вже недоліки керування найважливішою школою на світі.
Мені це остогидло.
Чого ти хочеш?
Лише один раунд.
Ми обоє застосуємо магію.
Жодних обмежень.
Ну ж бо, Ріане.
Покажи, як це робиться.
Ти не зупинишся…
Рафале, досить!
Може, для тебе. Але з мене годі боротися на півсили.
Я хочу боротися до кінця!
Ні!
Рафале, що ти накоїв? Це…
Магія Крові.
Я шукав її багато років і минулої ночі нарешті знайшов.
Рафале, вона заборонена не просто так.
Вона поглине тебе. Її не можна контролювати.
Я обираю хаос.
Тисячі років ти постійно наділяв героїв привілеями.
Ми підтримували рівновагу разом.
Тепер прийшов мій час.
Рафале…
Умови диктуватиму я.
Цей світ буде зовсім іншим.
Можна працювати разом.
Зло не має соратників.
Зло не ділиться.
Коли я завершу справу,
зло не знатиме поразки.
Ні!
Пробач мені.
Минуло багато років,
і в далеких краях
розгорталася нова історія…
Колись давно жила-була дівчина на ім'я Софі.
Відважне створіння вишуканої вроди
й небаченої витонченості,
якому судилося змінити світ.
Повторюю востаннє,
ліниве безглузде дівчисько.
Негайно витягуй свою випещену дупцю з ліжка.
Софі, я знаю, що ти мене чуєш.
Будь ласка, рятуйте.
Добре, я прокинулася. Не виламуй двері.
Не вийдеш через п'ять хвилин — виламаю.
І не вовтузься годину зі своїм волоссям.
Я принаймні маю волосся.
Гаразд. Хлопці, заспокойтеся.
Добрий ранок, моя люба сім'я.
Софі, не змарнуй цей помідор! Він був мені потрібен для рагу!
Це якесь знущання!
Тим часом в іншому кінці Ґавалдона,
в околицях містечка, у скромній хатині на пагорбі, що звався Могильним,
мешкала дівчина на ім'я Агата.
Чорт забирай!
Ти надто витривалий, Ріпере.
Агі, підійдеш на хвилинку?
Я готую любовне зілля прабабусі для вдови Ґранфелд.
Тут дечого бракує.
-Болиголова. -Саме так.
Агата не знала, чи справді її мати була відьмою,
адже зілля, яке вона варила, ніколи не діяло.
Зате мати дівчини покладала на неї великі надії,
бо не сумнівалася, що її дочка мала задатки справжньої відьми.
Не сумнівалися в цьому й однолітки Агати.
Відьма!
-Спалити її! -Відьма!
Привітусі, мої маленькі лісові друзі.
-Чудили! -Помилки природи!
-Ненавиджу це місто! -Ненавиджу це місто!
На щастя, вони мали одна одну.
Дружба між такими різними дівчатами може здаватися неможливою,
проте між ними був особливий зв'язок…
Фу, гидота!
…що виник, коли дівчата були маленькі.
Адже смерть матері Софі, людини, яка любила її найбільше…
Завжди пам'ятай, яка ти особлива!
Колись ти зміниш цей світ.
І житимеш довго й щасливо.
…дала дівчині подругу, яка любила її ще дужче.
-Хто там? -Я зробила це для тебе.
Співчуваю тобі.
І під місцевим Деревом Бажань
закріпили вони союз на все життя.
Всоте повторюю: ні.
Я не робитиму тобі повний макіяж.
Лише огіркову маску на очі. Може, очищу тобі пори скрабом.
Привіт, гидото.
Не відповіси?
Не вона, ти.
Ерік каже, що ти його прокляла.
-Хто такий Ерік? -Не знаю.
-Ми провчилися разом вісім років! -Каже, ти косо на нього глянула.
І тепер у нього все свербить.
Вибачте, але схоже, що справа в гігієні.
Серйозно. У когось воші?
Замовкни!
Ви вважаєте себе кращими за решту, та насправді ви зануда й приблуда.
Чудила!
Ерік — це я.
Здається, ти йому подобаєшся.
Кому, Еріку?
Перепрошую, хто такий Ерік?
Мама просила взяти трохи болиголова в місіс Фішер.
Маю купити зелену бахрому.
-Побачимося у Довіль. -Стривай, Софі, я…
Гаразд.
Круто.
Відьма.
Вона відьма.
Привіт.
Привіт, малесенький.
Так, подобається?
Ти дівчина, що живе на кладовищі!
Ми живемо біля кладовища, так.
Знаєш, усі…
Усі до одного кажуть, що ти відьма.
Знаєш, що в Ґавалдоні раніше робили з відьмами?
Їх палили.
Гарного тобі дня, друже.
Нам у місті відьми не потрібні.
Чула мене?
Це загроза для порядних людей Ґавалдона.
Дуже сумніваюся, що в Ґавалдоні взагалі є хтось порядний.
-Ти ціла? -Так. Усе гаразд.
Тікаймо звідси.
Ходімо до Довіль, може, там є щось новеньке.
Хіба тобі не час додому?
Поглянемо, чи вона має щось цікаве.
«КНИГАРНЯ ДОВІЛЬ»
Мої улюблені читачки!
Добре, що ви зайшли. Учора в нас була велика доставка.
-Є історії про привидів? -Так, кілька цікавих.
А нові казки є?
Нічого такого, що ти б не прочитала вже тисячу разів, Софі.
Але тут я натрапила на кілька дуже цікавих старих видань.
Подивіться! Покопайтеся собі.
Може, це божевілля,
але ти колись думала про те, щоб вийти із зони комфорту?
Скажімо, припиниш читати книжки для дітлахів?
І перейти на «Кров гомункула»?
Ні, дякую.
«Попелюшку» хоч щодня.
Тільки поглянь на ці сукні!
Ти знайшла її.
Лише поглянь на це тиснення!
Чиї це ініціали?
Нічиї. Це Школа Добра і Зла.
Ніколи про неї не чула?
-Де вона? -Цього не знає ніхто.
Може, в іншому часі чи в іншому світі.
Але легенда каже,
що там починається справжня історія кожної великої казки.
У Школі Добра навчають героїв.
У Школі Зла — лиходіїв.
-Принаймні так кажуть. -Де? У божевільні?
Я б не була така впевнена.
Двадцять років тому дівчину на ім'я Леонора викрали з нашого містечка
під криваво-червоним небом.
Дехто думає, що Школі вона була для чогось потрібна.
Що з нею сталося?
Ніхто не знає.
Про неї більше ніхто нічого не чув.
Непоганий спосіб вибратися звідси. Вони приймають нових учнів?
Ти жартуєш, правда?
Так.
«Люба Школо Добра і Зла,
як майбутня принцеса, я б вельми охоче стала ученицею вашого шанованого закладу.
Дозвольте навести риси,
які роблять мене особливо годящою кандидаткою.
Ще змалечку
я завжди знала, що мені судилося змінити світ».
Готова на все, щоб утекти від свого життя…
Тільки б це було правдою!
…Софі довірила всі свої надії на майбутнє
силам Дерева Бажань.
-Ненавиджу свою мачуху! -Що?
На заводі наймають працівників. Вона хоче, щоб я кинула школу і працювала.
Я теж кину школу. Для мене там знайдеться місце?
І що далі? Просто розчинимося у цьому місті, як решта?
Моя мама казала, що я маю робити щось важливе.
Щось значуще.
Тож я покидаю це місто сьогодні.
Стривай, Софі… Ти ніколи й ногою не ступала за межі Ґавалдона.
Ти ж навіть не знаєш, що там. Ніхто з нас не знає.
У цьому й справа.
Якщо я стирчатиму тут, моє життя не зміниться.
Звичайне життя не для мене.
Нізащо.
Поглянь.
Пам'ятаєш?
Так, я знайшла її минулого тижня на горищі.
Ось бачиш? Ти вже зробила дещо значуще.
У день, коли стала моєю подругою.
Будь ласка, я не виживу тут без тебе.
Я порозмовляю з твоїми батьками й поясню їм, що це несправедливо.
Я називатиму тебе Королевою Софі Ґавалдонською.
Я навіть дозволю зробити мені макіяж.
Тільки благаю, не йди.
Гаразд.
Обіцяєш?
Обіцяю.
Дякую!
«Королева Софі Ґавалдонська».
У ту мить Софі вирішила
більше не покладатися на те, що її життя покращиться магічним чином.
Прийшов час взяти долю в свої руки.
Навіть якщо це означало порушити обіцянку, дану єдиній і найкращій подрузі.
Пробач, Агі.
Але деякі бажання надто могутні: так просто від них не відмовишся.
ВИ ПОКИДАЄТЕ ҐАВАЛДОН
-Ти таки зібралася втекти! -Агі, пробач мені.
Що це було?
Червоне небо. Здійснюється.
Софі.
Гей, треба забиратися звідси.
-Агі, це було моє бажання. -Що?
Софі!
Тримайся!
Я йду!
Прощай, Ґавалдоне!
Бувай, посередносте!
Прощавайте, низькі амбіції!
Агі, ні!
Будь ласка, відпусти!
Нізащо! Я ніколи тебе не відпущу!
Ні.
Агі, я хотіла цього.
Пробач, Софі, але я не могла так ризикувати.
-Я не дозволю, щоб з тобою щось сталося. -Так, я знаю.
О боже!
Агі, це добре.
Ні, недобре!
Усе гаразд.
Це вона.
Вона існує. Я мала рацію.
Агі, поглянь. Це, мабуть, Школа Добра.
Вона така гарна!
Стривай, тоді це…
О боже, та інша Школа.
Агі, це все, чого я завжди бажала.
Це не те, чого бажала я.
Софі, нам треба повертатися. Моя мама без мене не зможе.
Ця штука поверне тебе додому, коли залишить мене у Школі Добра.
Хай вона краще поверне нас обох!
Ні, Агі!
Ні! Це мене треба було залишити у Школі Добра, не її!
Ні, повернися! Будь ласка!
Ні! Ти не розумієш! Я добра…
Чудово, птаха зжерла мою сорочку!
Овва! Можна торкнутися твого волосся?
Волосся, як у принцеси, — рідкість серед відьом.
Мабуть, пахне тортиком.
Обожнюю тортики.
Я не відьма!
Агов, куди ти?
Годі!
Рятуйте!
У чергу, новачко.
-Вибач! -Обережно, опудало.
Ні!
Вислухайте мене. Я не там, де маю бути. Я добра!
Як я ненавиджу день заїзду!
Я мала бути принцесою, а не лиходійкою!
Ні!
Вона щойно вбила фею?
Що?
От лишенько!
Мабуть, заблукала.
Так, і це ще легко кажучи.
Як звідси вибратися?
Що воно в біса таке?
На відьму схоже.
Може, це троль.
Або демон якийсь.
Може, це напівгорбань?
Я не горбата.
Тоді тобі дуже потрібен кравець.
Як мені потрапити до тієї школи?
Я по запаху здогадалася.
Вона Забуття.
Послухайте! Я мушу знайти свою подругу.
Байдуже. Феї позбудуться її.
Ходімо, дівчатка.
Що? Я йду звідси.
Ні, мені треба…
Припиніть це робити!
Що ви…
Ні, відпустіть!
Відчепіться!
Це знову я. Привітички.
Вона чистіша, ніж моя справжня рука. Повір.
-До речі, я Хорт. -Хорт?
Звучить, наче хтось щось відкашлює.
Це наймиліше, що мені будь-коли казали.
Дивак.
Даруйте, мем.
Схоже, ви тут головна. Я не в тій школі.
Як жахливо! І неможливо.
Відійди. Ім'я?
Хоча знаєш що? Спробую вгадати.
Не вийде.
Софі.
З Ґавалдона.
Вгадала?
-Я завжди вгадую. -Це якась помилка.
-Я точно… -Ти Читачка?
Я читаю, якщо ви про це.
Не про це. Час від часу якогось щасливчика з іншого світу
приймають до цього священного закладу.
Ми називаємо таких…
Читачами.
Бо вони можуть лише читати про неймовірні пригоди,
які беруть початок тут.
А тепер перепрошую.
На мене чекає нове лиходійство.
Шоу починається!
Увага!
Увага, майбутнє зло!
Якщо ви розплющите свої мізерні, налиті кров'ю очиська,
то знайдете в цьому залі інформацію про гуртожиток і розклад занять.
Раджу це все запам'ятати.
Не підведіть.
О боже!
Більше не смійте мене торкатися.
Гаразд! Добре!
Я думала, що феї хороші.
Прославляйте ім'я його
Я, мабуть, потрапила до пекла.
Так, це таки пекло.
Що…
-А щоб мене… -Що ж, вітаю.
Бачу, ти знайшла Чепурну кімнату.
Молодець, Агато з Ґавалдона.
Може, трішки причепуришся перед урочистим відкриттям?
Або дуже причепуришся.
Звідки ви знаєте моє ім'я?
Бо я на тебе чекала.
Я Професорка Дові,
і я до твоїх послуг.
Нарешті. Тут хотіла бути моя подруга Софі.
-Забуття? Ні. -Хто?
Твоя подруга — Забуття.
А ти — Вічність.
Ми Вічність, бо ми віримо у вічне щасливе життя після казки.
Вони Забуття, бо вони не вірять.
Школа Зла. Школа Добра.
-Зло… -Так, я зрозуміла.
Але, очевидно, трапилася велика помилка.
Гляньте на мене.
Серденько,
добро не вимірюється
лише зовнішнім виглядом.
Ні, воно вимірюється вчинками.
Якщо ти тут, то, мабуть, маєш велику силу.
Повірте, не маю.
Тоді я впевнена,
що тобі лише треба навчитися викликати її.
Відчуй її. Адже магія слідує за емоціями.
Що сильніша емоція, то могутніша магія.
З необхідною кількістю запалу
тобі під силу будь-що.
Це тобі.
-Як ви це зробили? -Я щойно розповіла.
-Добре. -Так.
Дуже дякую за шоу.
Щасти вам із фокусами, дамочко.
Мені треба знайти подругу й повернутися до Ґавалдона.
Стояти!
Послухай, якщо й трапилась помилка,
то комусь за це пришкварять.
Буквально.
Тож вдаватимемо, що помилки не було, доки не зможемо у цьому розібратися, так?
До того ж, шляху назад немає.
Стривайте, що?
Придумала! Зодягнімо тебе!
Так.
Так, поглянь на них!
Дай-но вгадаю. Рожеве — це не твоє?
Нічого!
Тут також є кораловий, фуксія, пудровий,
кремовий та малиновий.
Стільки кольорів!
Обожнюю свою роботу.
-Софі! -Агі!
Тобі дали сукню?
Сядь і замовкни, Читачко!
-Зачекайте! -Уперед.
Добре!
І не вставай!
Привіт.
Це знову я.
Господи.
Батько казав не розмовляти з Читачами, бо це приносить невдачу.
Ти, мабуть, читала про нього, про Капітана Гака.
Він має відпадний корабель.
Хочеш вкусити?
Гнилюща смакота.
Спочатку краса й витонченість?
-Якщо наполягаєш, Клариссо. -Рада, що ти не проти.
Вітаємо вас, першокурсники!
Я Професорка Дові,
я очолюю Школу Добра.
Вічність!
А я Леді Лессо, я очолюю Школу Зла.
Смерть вам!
-У Школі Добра немає хлопців? -Їх там достобіса.
Готуйся, тебе зараз знудить.
За традицією
школа, що перемогла минулого року…
Знову ми. Тільки уявіть!
-Уявляємо. -…зараз потішить нас
демонстрацією своїх лицарських талантів.
Панове!
Зграйка невдах.
Ой леле!
Хіба вони не дивовижні?
Хлоп'ята, якщо ви завершили свій балет,
-може, хочете поборотися по-справжньому? -О, ні.
Що скажете?
Хто це такий?
Це Тедрос!
Його тато був королем,
тож, звісно, він мусив мати окремий тупий вихід.
Знаєте що? Я полегшу вам завдання.
В атаку!
Так!
Не розумію, чому довкола того Круглого столу стільки галасу.
-Його батько — король Артур? -Нудно.
Молодці, хлопці.
Подивимося на тебе в справжньому бою, красунчику.
Готуйся до смерті.
Покажи йому!
Та годі тобі.
Якщо щось робити, то вже робити як слід.
Та годі! Це фол!
Агов, він має чарівний меч!
Хіба це чесно?
Це Екскалібур.
Серйозно?
Знаю. Як злісно з мого боку.
Дідько!
Як мило з твого боку знову програти.
Браво!
Героїчний виступ!
Погляньте…
-Перепрошую, міледі. Здається… -Що мені тут не місце? Так, знаю.
Мені не потрібна ця дурна троянда. До речі, так виглядають нормальні дівчата.
Він хотів дати її мені.
Нормальна дівчино.
Тедді, біля мене є вільне місце.
До твого відома, ти не знаєш, що я хотів сказати, але гарна спроба.
Чим він пахне?
Еґо.
У цих двох школах
ми звільнимо вас від будь-яких сумнівів
і зробимо ваші душі якнайчистішими.
Чистим добром.
Або чистим злом.
Майбутні герої та лиходії,
вас обрали
захищати й підтримувати
рівновагу між добром та злом.
Бо якщо цю рівновагу буде порушено…
Не думаю, що варто говорити про це нашим новим друзям зараз.
Сьогодні такий радісний перший день!
Не псуймо всім настрій, еге ж?
До того ж я впевнений, що цей курс буде по-особливому здібним.
Як і ваші батьки свого часу, ви всі тут тому,
що світу казок потрібні великі герої й лиходії,
щоб навчити людей з іншого світу
робити вибір, щоб знайти свій шлях.
Тож дотримуйтеся правил, завзято вчіться
і пам'ятайте, що Казкарка обирає лише найкращих серед наших учнів.
Вони отримають власну пригоду.
А якщо ми потрапили не до тієї школи?
Або сталася помилка, і нам негайно треба додому?
У Школі Добра і Зла помилок не буває,
тож бажаю вдалого семестру.
Учні, прямуйте до призначених вам спалень.
Прекрасно.
Добро не ночує зі злом.
Ріно… Скажи феям, щоб принесли мої валізи.
Я переїжджаю.
Але я так сумуватиму за тобою!
Постарайся нічого не псувати.
Солодких снів, Забуття.
Ні, ви не розумієте! Я мушу знайти свою подругу!
Я казала, що вона буде з нами.
Дайте-но вгадаю.
Принцеса Белль, Аврора чи Білосніжка?
Взагалі-то, мене звуть Софі.
Де ваші манери?
Ласкаво просимо до кімнати 66. Я Дот, дочка Роберта де Рено.
-Роберта… -Агов?
Шерифа Ноттінгема.
Усе гаразд. Він не дуже відомий.
Так, хто взагалі чув про Робіна Гуда?
Вивчи свою історію, зефірко.
Так чи інакше, це Анаділ.
А цей сонячний промінчик — Гестер.
Можеш спати поруч зі мною.
Кумедне ім'я як для лиходійки.
Годі тобі.
-Вона зовсім не лиходійка. -Звісно ж, ні.
Гляньте на мене.
Чи я виглядаю як відьма?
Або як троль?
Чи як огидна стара карга?
Ця карга —
моя матінка.
Агато, не дивися вниз.
Це тільки Купідон. Пардон.
Гаразд, опануй себе.
Опануй себе.
Ти зможеш.
Привіт.
Учням не можна ходити по карнизі.
Тебе буде покарано!
А я думала, що в Ґавалдоні погано.
Гаразд, принцеско, заради чого такого важливого ти затягла мене аж сюди?
Я, взагалі-то, на підборах.
Справа в Читачках
і в їхньому наполяганні на тому, що вони не на своєму місці.
І я відчуваю, що тут щось не так.
Єдине, що тут не так, —
це рішення Директора взагалі привезти їх сюди.
Що як він помилився?
Що як він їх переплутав
і станеться щось жахливе?
Він цього не визнає.
Він звинуватить нас, щоб уникнути ганьби, і ти знаєш, що буде далі.
Немає ніякої помилки. До того ж, думаю, ти тільки рада.
У мене тепер на одну невдаху більше.
Софі з Ґавалдона.
Що? Ні. Що ти таке кажеш?
Годі. Зло не перемагало вже понад 200 років.
-Кілька разів вам майже вдалося. -«Майже» не рахується!
Я мушу вдвічі важче працювати зі своїми учнями,
бо світ, де добро могутніше за зло, —
це світ без рівноваги.
А зараз, якщо дозволиш,
у мене багато роботи.
Лессо!
Тримайся подалі від Софі, відьмочко.
На неї чекає призначення.
Тепер вона належить мені.
Софі, де ти?
Упевнена, у твоєї мами чудова душа.
Слухайте, мені треба до іншої школи. Я добра.
Еге ж, добре прикидаєшся.
Я не зла!
Нехай усе вирішить наука.
Якщо вона добра, то феї спіймають її під час падіння.
Та якщо вона розіб'ється об скелі, а її череп розлетиться на друзки, —
вона зла.
Друге. Нехай станеться друге.
Але вона лиходійка. Просто ще не знає про це.
Ні, я добра.
Вона скиглить як Вічність.
Пахне як Вічність.
Має волосся як у Вічності.
Тобто мала.
Тільки не волосся!
Довести, що я добра? Поглянь у дзеркало.
Карга!
Я ж казала. Точно зла.
Софі!
Агі!
Привіт!
-Ходімо. -Стривай, куди ми йдемо?
Витягувати тебе звідси.
-Чудово. -Зовсім ні.
На тебе полюють.
Я бачила його.
Гаразд.
Час покінчити з цим.
Агі, ні! Це того не варте!
Ходімо.
План Агати був простим:
знайти Директора Школи
й умовити його повернути їх додому.
Тільки була одна проблема.
Як нам увійти?
Він точно пішов сюди.
Я сама бачила.
Агов! Впустіть нас!
Чудово.
Тепер ми тут застрягли.
Чи готові вони до того, що чекає на них у тінях?
Агата гукнула у темряву.
Агов?
Та ніхто не відповів.
Хто це?
Софі побачила, що стіни були заставлені книгами
з казками з усіх куточків світу.
Агов, ми тебе чуємо, прибацана оповідачко.
Намагаєшся нас залякати? Тобі не вдається.
З темряви до дівчат долинув шурхіт, і вони обережно пішли на звук.
Це, мабуть, жарт.
Це всього лиш дурне перо?
Софі, стій!
Руки геть!
Ще жоден учень не пробирався до моєї вежі. Я знав, що ви особливі.
Казкарка почала писати вашу історію
ще до вашого приїзду.
Мабуть, тому мене так дивує те,
що ви хочете поїхати геть.
Вона хоче поїхати. Не я.
Софі, я мушу витягнути тебе звідси.
Леді, запевняю вас, що ви тут у цілковитій безпеці.
Ми пишаємося тим, як добре захищаємо Читачів.
Справді? Тоді як щодо
вихора з крові, одержимого Софі? Я його бачила.
За такою кількістю духів й уособлених заклять, як тут,
навіть я не встежу.
А я вважаю, що вона в небезпеці.
Тож, на жаль, ми не можемо просто сидіти тут,
поки ви вчите нас бути героями дурних казочок.
Наші випускники проживають дуже реальні події, що змінюють світ.
І ці події стають казками, які також змінюють світ.
Хочете сказати, що Білосніжка,
Попелюшка та Джек із бобовим деревом справді існували?
Так, як і Геркулес,
Синдбад,
Ель Сід
та всі інші, хто поборов сили зла.
Ми навчимо вас виконувати своє призначення.
Саме цьому я й хочу навчитися,
але я не в тій школі.
Я мала бути в Школі Добра.
Ви помилилися.
Сер.
Може, помилився. Але тобі доведеться це довести.
Чому? Це ви помилилися.
Бо коли Казкарка щось напише,
то лише вона може змінити хід подій.
Це абсурд.
Як ми маємо змусити її змінити думку, якщо вона взагалі має думку?
Ще й як має.
І є лиш один спосіб зробити це.
Яку єдину річ ніколи не зможе мати зло,
без якої не обійдеться добро?
Я знаю. Манери.
Палац.
Прекрасне волосся. Кінь.
Справжня любов.
Яка зазвичай проявляється поцілунком.
То ви хочете сказати…
Не вірю, що справді кажу це.
Якщо Софі поцілує свою справжню любов,
це переконає оту пір'їну, що ви помилялися щодо нас?
Якщо учень зі Школи Зла отримає поцілунок справжньої любові,
це змінить все.
-Тоді мене приймуть до іншої школи? -Софі!
Це все, про що я мріяла, Агі.
Я не повернуся додому до свого старого життя.
Такого шансу більше не буде.
Будь ласка, дозволь мені це зробити.
Я подумаю.
Прекрасно.
Що ж… Думаю, комусь час шукати свого принца й поцілувати його.
Але пам'ятай, люба Читачко,
що кожен поцілунок має свою ціну.
Що це означає?
Доброго ранку, квіточки, прокидайтесь і посміхайтесь!
До першої події року, Балу Добра, залишилось тільки два тижні,
а вам ще стільки треба вивчити!
-Добрий ранок. -Добрий ранок.
Добрий ранок, Агато.
Прокидайтеся, нікчеми!
КАНДИДАТИ НА ПОЦІЛУНОК СОФІ
Хто це?
-З темним волоссям. -Трістан.
Я спіймала його троянду.
Сподіваюсь, він запросить мене на бал.
Треба, щоб хтось тебе запросив, інакше ти провалилася.
Повір, ти цього не хочеш.
Три провали — і тебе виключать.
Тобто виженуть звідси?
Ні.
Тебе на щось перетворять.
На балакучий чайник.
Чи мишу, чи ще щось набагато гірше.
Стривайте. Типу, назавжди? Що?
Огидотнити!
Навіщо нам бути огидними?
Хорте! Не спати!
Щоб доводити дітлахів до сліз.
Неправильно.
Це лише бонус.
Навіщо нам бути відразливими й гидкими?
Мені й самій цікаво.
Неуважність до зовнішності
змушує використовувати розум.
Потворність — це свобода!
Мій зуб щойно випав.
Це огидно, і мені байдуже.
У цьому й сила!
Не вставайте, дівчатка.
Я Професорка Анемона,
і я покажу вам,
як стати справді могутньою жінкою
завдяки красі.
Посмішка леді — її меч
у битві за життя й справжню любов.
Отже…
Беріть свої люстерка —
і до бою.
-Дуже мило, Ріно. -Дякую, Професорко.
Вельми витончено, Беатрікс.
Вибачте, але це дуже неправильно.
Посміхатися? Це таку силу ви нам даєте?
Посмішка — обов'язковий критерій
для зарахування цього курсу.
Тож посміхайся, якщо не хочеш провалитися.
Посміхнутися?
Мені страшно.
Стривайте, що це?
Провал, Читачко.
Стривайте, я провалилася, бо погано посміхаюсь?
Так.
До роботи!
Приготуйтеся випити зілля й побачити,
якими огидними й могутніми ви можете бути.
Читачко.
Ти перша.
Ні, я не хочу бути огидною.
Це не для мене.
Це поки що. Хорте!
Слухаюсь, Професоре Менлі.
Пробач.
Не хвилюйся, для мене ти залишишся вродливою.
Ти Агата, так?
-Привіт. -Не проти, якщо сяду поруч?
-Ні. -Чудово.
Якщо хочеш.
Я Ґреґор.
Ґреґор Чарівний.
Син Принца.
Спробую бути не надто чарівним.
-Я Агата. -Чув, ти не хочеш тут бути.
Я також.
-Серйозно? -Я не створений, щоб бути принцом.
Це не для мене.
Знаєш, ким я хотів би стати? Власником овочевої крамнички.
-Серйозно? -Так.
Я обожнюю їжу, але м'ясо не продаватиму, бо не можу дивитися на кров.
Тому я й провалився сьогодні. Вколовся на дуелі.
Стривай, ти провалився через якусь подряпину?
Не зовсім.
Я побачив кров — і зомлів у важких обладунках.
Я був на вершині пагорба,
тож покотився донизу,
збиваючи з ніг усіх на своєму шляху.
Овочі — ідеальний варіант для мене.
Думаю, тобі варто робити те, що робить тебе щасливим.
Вибач, Ґреґоре, ти не проти?
-Звісно. До зустрічі, Агато. -Дякую.
-На тебе напали? -Так.
Пуголовки.
На уроці огидності.
А я провалила урок краси.
Що саме ти провалила?
Посмішку.
Посмішку?
Забудь. Я знайшла тобі принца.
Я вже знайшла свою справжню любов. Тедроса.
У нас виник зв'язок, як тільки наші погляди зустрілися.
І ми гарно виглядатимемо разом.
На жаль, Беатрікс уже взялася за нього.
Думаєш, вона вродливіша за мене?
Я лише кажу, що потрібен хтось, хто зараз вільний.
Але йшлося про справжню любов.
Софі, поцілунок — це поцілунок.
Справді?
Бачиш? Нічого не трапилося.
Без справжньої любові.
Я не проти вільних стосунків.
Який ти милий!
Передай йому це й розкажи, яка я добра та хороша.
І поводься нормально.
Ти знаєш, про що я. Не патякай про свого кота.
-Добре. -Добре.
Просто зацікав його. Рештою займусь я.
Геть від мене!
Хто ви такий?
Я гном із Блакитного Лісу.
Я думала, що гноми маленькі.
А я думав, що принцеси милі.
Вітаю вас, учні. Підходьте ближче.
Ви всі маєте підписатися, щоб я знав, хто вижив, а хто ні.
Привіт. Нормальна дівчино.
Виходить читати думки?
Так. Ні. Вибач. Це…
Мене переповнювали емоції, коли я сюди потрапила.
Так. Це місце викликає багато емоцій.
Хоча я ще не бачив, щоб принцеси так поводилися.
Просто вражаюче.
Зазвичай вони посміхаються й витріщаються?
Так, і це страшенно нудно.
Тож дякую, що ти не нудна.
Ні, насправді я досить нудна.
Єдиний, хто так не думає, — мій кіт.
Ні, я…
Кажуть, що коти добре знаються на людях.
Справді?
Знатимуться.
Тепер, після моїх слів.
Я тут досить відомий.
Казковий принц номер один і таке інше.
Думаю, коли ти станеш королем,
тобі часто доведеться поправляти корону на голові
через твій задертий ніс.
Гарно.
Це тобі.
-Справді? -Не від мене.
Від моєї подруги Софі.
Від відьми з розкішним волоссям?
Ні, вона не відьма. Її закинули не в ту школу.
Такого не буває, нормальна дівчино. Вона тебе використовує.
У цьому випадку це сталося.
Повір. Вона точно принцеса.
До речі, мене звуть Агата.
Агата.
Так набагато краще.
Бо ти точно не нормальна.
У хорошому сенсі.
Гаразд, усі сюди. Ну ж бо, підходьте.
Годі базікати.
Мене звуть Юба, я спеціаліст із виживання в лісах.
Я прожив у них сотні років і ще ні разу не помер.
Принаймні
наскільки пам'ятаю.
Трішки гномського гумору.
Отже, чимчикуймо радісно в дорогу.
Відчинімо ці двері.
Уперед.
Відчиніться!
Відчиніться, до дідька лісового!
Дякую.
Усі, за мною.
З пригоди не повернешся живим, якщо не вмієш виживати у лісах.
Блакитний Ліс готує до будь-якої загрози, яка може вас спіткати.
Привіт.
Ґреґоре, що з твоїм чолом?
Зранку я провалив верхову їзду.
Як виявилося, з конями я ладнаю погано.
І мені потрібні окуляри.
Ідея з крамницею здається все кращою.
Тримайся подалі від Тедроса, чудило.
Він мій.
Привітики.
Ходімо.
Ось поле, усіяне прекрасними братками.
Але, як ми знаємо з казок,
краса іноді
буває вбивчою.
Вредне квітисько.
Такий букет ви точно не хотіли б піймати на весіллі.
Гномський гумор.
Так.
Не бійся, Ґреґоре.
Вона тебе не дістане. Усе гаразд.
Ненавиджу це місце.
Швиденько! Ходімо.
Це улюблена частина Юби.
Гарбузова грядка.
Тут безпечно вдень,
та вночі
ця грядка перетворюється на світ жахів, де за вами гнатимуться Женці,
щоб випити вашу кров
і торгувати вашими кінцівками.
Женці?
Хто це такі?
Ось один із них.
Це всього лиш опудало.
А братки — всього лиш квіти.
Пам'ятайте, тільки найбільше зло вміє маскуватися добром.
-Треба забиратися. -Це погана ідея.
Відпусти мене!
Ґреґоре, стій!
Ти вже двічі провалився!
Ґреґоре!
Ґреґоре, ти не знаєш, що з тобою зроблять!
-Повертайся! -Усе буде добре.
Рятуйте!
Агато!
Ґреґоре?
Кожен лиходій має особливий талант,
який може перетворити на могутню зброю,
щоб перемогти свого ненависника.
Хто такий «ненависник»?
Ваш заклятий ворог.
Ваша історія не завершиться, доки хтось із вас не буде знищений.
А зараз я хочу, щоб ви мене вразили
тим, що вважаєте своїм унікальним талантом.
Хорте, ти перший.
На заняттях з магії я відточував свої сили перевертня.
Дивіться.
Гаразд.
Коли мені знадобиться худющий перевертень з однією волосиною,
обов'язково звернуся до тебе. Сідай.
Дот? Скажи, що ти вмієш щось краще.
Дивіться.
Він отруйний?
Можливо.
Це краще, ніж самотня волосина.
Потенціал є.
Софі.
Люди зі справді доброю душею можуть викликати тварин із лісу.
-Я робила так із білочками. -Боже, скільки можна?
Краще виклич скелю й стрибни з неї.
Краще зганяй злість на матусю на комусь іншому.
Більше не смій говорити про мою матір.
Ти нічого про неї не знаєш!
Я знаю, що в неї чудово вийшло зробити з тебе психопатку.
Я зневажаю тебе, потворо.
Як і все, у що ти віриш.
Що лише доводить, що я не в тій школі.
Хочеш вибратися звідси, принцесо?
Унікальний талант психопатки з величезною радістю
позбудеться тебе назавжди.
Як чудово!
Софі, обережно!
Обережно, Читачко, вона вже зовсім близько.
Застосуй свій талант.
Я не знаю, який він!
Твої білочки, Софі! Поклич білочок!
Допоможіть! Рятуйте!
Здається, білочкам ти теж не подобаєшся.
Бідна принцеска.
Я позбавлю тебе страждань.
Вона її вб'є!
Ні!
Софі!
Убивати можна лише після випуску.
Відклич їх.
Зупиніться!
Господи.
Рафале.
Неймовірна… робота.
Софі.
Геть з дороги!
Гестер!
Ти ціла. Усе добре.
Усе буде добре. Дихай.
З тобою все гаразд. Усе добре.
Хто це? Хто такий Рафал?
Більше не кажи його імені.
Нікому, крім мене.
Хто він і звідки він мене знає?
Це брат Директора Школи.
Колись він був наймогутнішим створінням у нашій школі.
Відколи він зник, злу не вдавалося подолати добро.
Але якимсь чином твої сили привернули його увагу.
Я не знала, що маю сили. Я не хочу сил. Я хочу…
Годі скиглити!
Те, що ти щойно зробила у класі,
доводить, що ти саме там, де маєш бути!
Важливо не те, ким ми є.
А те, що ми робимо, Софі.
А тепер іди.
І тримай язик за зубами.
А якщо Рафал знову навідається до тебе, негайно мені повідом.
Іди.
Рафале, якщо вона обрана…
Я зроблю все, що зможу, щоб вона стала твоєю.
Любове моя.
Ні.
Звісно ж, ми не ненавидимо.
Ненавидить зло.
Добро любить.
Зло нападає.
Добро захищається.
Чинен, коли добру можна нападати?
Ніколи. Добро тільки захищається.
Якщо добро нападає першим, воно одразу ж припиняє бути добром.
Саме так.
Що ви з ним зробили?
Перепрошую?
Ґреґор тричі провалився —
і тоді він зник, волаючи від болю.
На що ви його перетворили?
Ви мусите дотримуватися шкільних правил.
Усі без винятку.
Леді, як я казала,
зло має безліч зброї, зате ми…
Ми маємо тваринок.
Тваринок наземних, тваринок підводних.
Отже, леді, сьогодні я вам представляю
золотих рибок —
мерехтливих підводних друзів,
які розуміють нас та наші найзаповітніші бажання.
Бо вони й самі тут училися?
Досить.
Не кожен заслуговує на власну історію.
Зате вони хоча б можуть стати частиною чийогось щасливого кінця.
Якщо ваше бажання достатньо сильне,
рибки можуть його здійснити.
Хто перший?
Я!
Кіко.
Це Трістан! Він мене кохає.
Я спробую.
Відійди, Кіко. Відійди.
Геть з дороги!
Тедрос.
Ми ідеальна пара.
Бал Добра.
Наступного тижня більшість з вас отримають там перший поцілунок.
Агато.
Твоя черга.
Будь-яке бажання?
Те, чого твоє серце бажає найбільше.
Я бажаю дім. Для всіх нас.
Що це ти робиш?
Що відбувається?
Годі, Агато. Будь ласка, зупинися.
Не можу!
Відійдіть!
Минуло сто років після мого провалу.
Сто років здійснення бажань.
Ти перша побажала звільнити мене,
побажала дати мені дім.
Дякую.
Тікайте! Вперед!
Тікайте!
Агато, тікай!
Вставай!
Підіймайся!
Ґреґоре?
Привіт, Ґреґоре.
-Ні! Біжи від нього! -Ґреґоре!
Ґреґоре, я не знаю, чи можу тобі допомогти.
Але я спробую.
Я тебе врятую!
Не бійся, Агато!
Як ти?
Що ти накоїв? То був мій друг!
Воно хотіло тебе вбити! Я врятував тебе!
Пихатий дурню, ти його вбив!
Ні! Тедрос тебе рятував!
Усі до своїх гуртожитків!
Решту уроків на сьогодні скасовано.
Ти підеш зі мною. Уперед!
Уперед!
Ґреґоре, мені так шкода!
-Агато… -Годі!
І це ви називаєте добром?
Знищення добрих людей,
бо вони не відповідають вашим нездійснимим очікуванням?
Де тут добро?
Агато, тут кожен має свою роль. Прийде час — і ти зрозумієш.
Ні, не зрозумію.
Я ж казала: мені тут не місце.
Та що з тобою?
Колись давно добро було справжнім і щирим.
Ми живемо в епоху егоцентричного перфекціонізму,
проте ти використала бажання, щоб урятувати ту бідолашну дівчинку.
Пам'ятаєш мої слова, що магія слідує за емоціями?
Наймогутніша емоція — співчуття.
Запал, який ти проявила, каже мені, що ти,
юна леді, саме там, де маєш бути.
Ти перша справжня принцеса, яку ця школа побачила
за дуже довгий час.
-Є розмова. -Є розмова.
Дала Тедросу мій лист?
Так, але тут відбувається дещо жахливе.
Ще б пак.
До мене щойно прилетів рій бджіл,
який виявився найзлішою людиною на світі.
Якийсь тип на ім'я Рафал.
Це його я бачила. Ні, Софі. Треба тікати, з поцілунком чи без.
Стривай. Що сказав Тедрос?
Сказав, що у твоєї подруги до біса сильний удар правою.
О ні. Що з твоїм оком?
Подругу запитай.
Ти його вдарила?
Агі, чому?
Бо я посмів її врятувати.
Зустрінемося надворі, коли завершиш свої справи.
Мені так шкода!
Вона буває темпераментною… і лютою, як бачиш.
Ти Софі, так?
Так.
Ти гарно пишеш листи.
Просто я не знала, як ще з тобою зустрітися.
Тут такий суворий поділ.
Так, мабуть, добро і зло слід розділяти. Щоб був порядок.
Хіба що тобі не поталанило потрапити не до тієї школи.
Вона в тій школі, в якій має бути.
Але розмовляти з принцами їй точно не слід.
-Ні! -Не тягніть її… Що?
Тедросе, я нічого не зробила!
Тедді, вона зла. Нехай нею займуться.
Куди ви мене ведете?
-До Кімнати Фатуму. -Куди?
Ні! Я не зробила нічого аж такого поганого!
Саме тому ти й тут.
Ти.
Яку Рафал обрав серед усіх.
Ти могла б стати спасителькою, на яку чекає наша школа. Але ні.
Ти марнуєш свій час на пустоголових принців з Вічності.
Будь ласка, не кривдьте мене.
Софі, тобі дали величезний дар.
І я не дозволю тобі все зіпсувати.
Прийшов час…
тобі визнати, на чиєму ти боці.
Рафалові потрібне лише справжнє зло.
Очевидно, що твоя краса заважає тобі та іншим
прийняти те, ким ти є насправді.
Ні!
Агов, м'язоголовий! Стій!
Боже, що я зробив цього разу?
Ти просто стояв, поки той гігантський пес тягнув нажахану Софі геть.
Я рятую принцес і борюся зі злом. Я не рятую зло. Ясно?
А ти знаєш, хто злий?
Так. Її школа буквально так називається.
Я добрий. Цим я й маю займатися. Це те, що я маю робити.
-Час зрозуміти ідею цього місця. -Я чудово її розумію. І це просто абсурд.
Пам'ятаєш того злого Стімфа, якого ти вбив?
Так, то був Ґреґор.
Ні, неправда. Я б здогадався.
Але ж не здогадався.
Упевнена?
Запитай Дові. А тоді знову скажеш мені, чи ти розумієш, коли перед тобою зло.
Спробуй іноді думати власною головою.
Може, побачиш, що світ не такий чорно-білий, як тут учать.
Те, що ти зрозумієш, може тебе здивувати.
Чому це зі мною відбувається?
Бо така твоя доля.
Рафале?
Ти можеш досягнути набагато більшого, ніж ти мріяла, Софі. Зрештою…
Завжди пам'ятай, яка ти особлива!
Колись ти зміниш цей світ.
І ти таки особлива, Софі.
Але ніхто не хоче цього бачити.
Ти чесна, добра, терпляча, але чи визнали вони, що ти добра?
Ні.
Я єдиний, кому ти можеш довіряти.
Забудь про їхні правила.
Роби що хочеш і коли хочеш.
А якщо тобі не дадуть те, що належить тобі,
візьми сама.
Повіривши у слова Рафала,
Софі вирішила, що зробить що завгодно,
аби завоювати Тедроса й отримати поцілунок справжньої любові.
Щось загубила?
Чи шукаєш, кому б ще зацідити?
Я не бачу Софі. Хотіла переконатися, що з нею все гаразд.
Упевнений, таке вона не пропустить.
Сьогодні великий день.
Обидві школи нарешті матимуть доступ до своєї магії.
Тобі варто знати, що дехто вважає тебе відьмою.
-Так, це я вже чула. -Що ж…
до твого відома, я з ними не згоден.
Справді?
Тоді хто я?
Хотів би я знати.
Таких, як ти, я ще не зустрічав.
Я… не можу.
Що не можеш? Впасти?
Замовкніть!
Усім сісти на свої місця.
Починаємо.
Щоб отримати доступ до магії,
треба розблокувати сяйво пальця.
Коли ви опануєте сяйво пальця,
воно стане для вас безцінним.
Не можу дочекатися.
Кажуть, дехто може перетворюватися на тварин за допомогою магії.
Я б хотіла обертатися на кицьку вночі, щоб спати на печі.
Там так тепленько.
Починаємо?
Не бійтеся, Вічність. Добро не знає болю.
Забуття…
буде боляче.
Добре.
Шикуйсь!
Прекрасно.
Сяйво розплющує вам очі на могутність всередині вас.
Дякую, мем.
Якщо ваш палець сяє,
це означає, що ви черпаєте силу з емоцій достатньо сильних, щоб накласти закляття.
Що сильніші ваші почуття…
то могутніша ваша магія.
Сподіваюсь, я не спізнилася.
Що це таке?
Це? Як виявилось, ви зробили мені послугу.
Давно пора було змінити імідж.
А тепер, якщо ви не проти активувати мою силу,
буду вельми вдячна.
Дякую.
Перемир'я?
Кому масочку?
Цілься!
Добрі ви чи злі, краса — це робота без вихідних.
«КОРОЛЬ АРТУР»
Треба поговорити.
Про що?
У мене все під контролем.
Я так не думаю.
Мені даватиме поради про хлопців дівчина, яка робила скульптури зі слизу?
Чому ти так поводишся?
Бо мені набридло бути жалюгідною маленькою Софі.
Дівчина, яка захистила мене сковородою, не була жалюгідною.
Мені подобається, якою я стала.
Гаразд, що з книгою?
Батько Тедроса обрав свою наречену, Ґвіневеру, за красу.
Але вона зрадила його з Ланцелотом.
Король Артур утратив трон і сконав через розбите серце.
Це тема розмови на побаченні чи що?
Не розумієш?
Після того, що спіткало його батька,
Тедрос не закохається в якусь кралю лише тому, що вона гарна.
Треба довести йому, що ти добра,
перед усіма і так, щоб ні в кого не залишилось сумнівів.
Добре.
Що мені зробити?
Привіт.
Вибач, не хотіла відволікати.
Мене неможливо відволікти.
То, може, я приношу удачу.
Не лести собі.
Це правило принца.
Якщо твоє серце чисте, стріла летить прямо.
Що це ти робиш?
Там, звідки я родом, дівчата роблять те, що й хлопці.
Справа не в тому, що ти дівчина. Забуття не може влучити.
Чисте серце — це не про вас.
Я вже казала, я не Забуття.
Та що ти кажеш, «не Забуття»?
Не опускай лікоть.
Тут натягни і розслаб долоню.
І не завадить зосередитися на цілі.
Стріляй.
Я в тобі не сумнівався.
Хочеш погуляти?
Не знаю. З ким?
З принцом, який хотів би ближче познайомитись.
Твоя черга.
Зрадники.
Здається, мене зараз знудить.
Що вона в ньому знайшла?
Це образа для всіх нас.
Це неправильно. Хоч мені прикро це казати.
Це погано.
Вона моя!
Тобто наша.
Вона Забуття!
Це до біса огидно.
Їх треба з'їсти.
Вони весь день провели разом.
Це просто трагедія.
Ти ж розумієш, що всі будуть проти цього.
Розумію.
Якщо я буду з тією, кого вважають Забуттям,
у школі почнеться хаос.
Я якось це переживу.
Вони показяться, коли я поведу тебе на Бал Добра.
Що?
-Тедді, чесно? -Звісно.
Що?
Ні.
Ти не запросиш цю напівголу вовчицю замість мене.
Зробіть щось.
Кудись зібралася?
Зараз побачиш!
Зупиніться!
Чому ми досі не припинили це безглузде…
Будь ласка!
Стосунки між Вічністю й Забуттям суворо заборонені.
-Дякую. -Так.
Добро та зло не можуть бути разом.
Це… відразливо.
Сер, дозволите?
Я обиратиму королеву Камелоту. Я серйозно до цього ставлюсь.
Софі добра. Просто вона не в тій школі.
Якщо він у це вірить, чому не вірите ви?
До того ж ніщо не може завадити справжній любові.
Хіба це не головне правило казок?
Якщо це таки справжня любов,
це була б справді знаменна подія.
Здається, існує лиш один спосіб це перевірити.
Випробування Казкою.
-Що? Ні! -Сер!
Сер, я згоден.
Даруйте. Що таке «Випробування Казкою»?
Ви маєте увійти до Блакитного Лісу з протилежних сторін.
Вам треба буде подолати всі перешкоди й зустрітися до світанку.
Допомагати їм суворо заборонено.
Софі, ми це зможемо.
Ми добрі й сильні і захистимо одне одного.
-Нам це під силу. -Що?
Та вони обидвоє загинуть!
Випробування почнеться…
після заходу сонця.
Тедрос із Камелоту.
Софі із Ґавалдона.
Випробування Казкою — серйозна річ.
За воротами школи чигає смертельна небезпека.
Ви все ще хочете продовжити?
Так.
Ще б пак.
Якщо захочете здатися,
киньте на землю червону хустинку — і вас перенесуть у безпечне місце.
Випробування починається.
Тедросе!
Агов!
Я тут!
Можеш мене рятувати!
Квіти. Гарно.
Де гарно, там безпечно.
Привіт, маленький друже.
Які ж ми гарненькі!
Це я.
Рятуйте!
Тедросе, рятуй!
Тедросе!
Де ти, Тедросе?
Добре.
Гарбузи — це весело.
Тедросе, допоможи!
Тедросе!
Ну ж бо, Софі! Ходімо!
Софі!
-Софі! -Гаразд.
Іди. Коли він тебе врятує, поцілуй його, щоб ми вибралися з цієї божевільні.
Добре? Іди.
-Софі! -Тедросе!
Тедросе, дякувати богу.
Софі, візьми Екскалібур.
Допоможи йому.
Софі! Кинь мені меч, негайно!
Софі, зроби щось!
Що ти тут робиш?
Ти шахраювала!
-Ти привела Агату! -Ні!
Я прийшла сама. Чесно.
-Так. -Ти знала, що вона не допоможе мені.
-Неправда. -Так нечесно.
Усі знають, що принц рятує принцесу, не навпаки.
Я не зміню світ, якщо загину.
А я думав, що ти добра.
Ні!
Ти.
Це ти винна.
Я тільки намагалась допомогти!
Ви обоє були б зараз мертві, якби я…
Брехунка! Ти знала, що так буде.
Спочатку ти вкрала мою школу, а тепер крадеш мого принца.
Як ти можеш таке казати? Софі, я твоя найкраща подруга.
Принцеси не дружать з відьмами.
Де ти була?
Хотіла поговорити із Софі, та її замкнули.
Так, її замкнули, бо вона порушила правила. Як і ти.
Навіщо ти їй допомогла?
Не вірила, що вона впорається сама?
Я думала, ти віриш, що Софі цілковито добра.
Не вірю.
Я не вірю, що існує хтось цілком добрий чи цілком злий,
бо люди — складні створіння, навіть якщо всі тут вдають, що це не так.
Юна леді.
-Шкільних правил мусять… -Дотримуватися всі.
Ви весь час це повторюєте, та яка користь із цих правил,
якщо тут справжнє, небезпечне зло, а ви нічого не робите?
Годі. Про Софі можна багато чого сказати, та небезпечною я б її не назвала.
Не Софі. Рафал!
Що ти щойно сказала?
Рафал. Я знову бачила його в лісі, але ніхто з вас і пальцем не поворухнув.
Знову? Що це означає?
Ти й раніше бачила Рафала? Тут?
Так. Він був у вихорі з крові. Я повідомила Директору про це.
І Софі бачила його на уроці.
Як і Леді Лессо. Вона вам не казала?
Лессо.
Я мала б здогадатися.
Ходімо зі мною. Розберемося з цим.
Ходімо. Вперед.
Софі?
Агата просила передати це тобі. Я…
Сподіваюсь, скоро тобі стане краще.
«Люба Софі, мені дуже шкода через те, що трапилося в лісі.
Я не хотіла тебе скривдити.
Та що б не відбувалося, це важливіше, ніж поцілунок принца.
Я бачила Рафала в лісі.
Думаю, ніхто не усвідомлює серйозності того, що тут відбувається.
Це справжнє зло, і нам треба триматися разом.
Довіряти лише одна одній.
Ми найкращі подруги.
Знай: що б не трапилося, я на твоєму боці.
З любов'ю, Агі».
Тільки не кажи, що справді в це віриш.
Це брехня.
Окрім того, той принц усе одно тебе не вартий.
Ти повернувся?
-Але я думала… -Що я тебе покинув? Ніколи.
Навіть коли всі інші тебе зрадили.
-Агі не зрадила. -Справді?
Сама поглянь.
Я думала, ти віриш, що Софі цілковито добра.
Не вірю.
Вона брехала тобі, Софі.
Вона від самого початку була проти тебе.
Вона хоче затягнути тебе назад до того жалюгідного містечка.
Але я тебе захищу.
Я тобі допоможу.
Не бійся.
Вважай, що ти гусениця, яка скоро перетвориться на метелика.
Дуже скоро
ти постанеш красивішою й могутнішою, ніж будь-коли раніше.
Королевою, якої ця школа ще не бачила.
Я дам тобі можливості,
про які вони можуть лише мріяти.
Ти будеш не лише найпрекраснішою з усіх,
але й найсильнішою.
Магія Крові, Софі.
Любове моя,
чи приймеш ти
цей дар?
Прийму.
Ти знала, що Рафал тут, у школі, і нікому не сказала?
Мабуть, забула.
Звісно! Ти просто забула, що тут уособлення зла, Лессо?
Я очолюю Школу Зла.
Це ні про що тобі не каже?
Що ніхто з керівників цієї тупої школи не знає, що діється.
-Мовчи, Читачко! -Або що? Отримаю двійку, бо насупилась?
Що Рафалові треба від Софі?
Йому треба, щоб врешті перемогло зло!
Ось що.
І ти в це віриш? Рафал не допоможе злу перемогти.
Він намагався вбити Директора Школи, власного брата,
щоб зруйнувати школу, обидві школи,
щоб уся магія світу належала йому.
Дуже дякую, вчителько краси.
Я очолювала факультет історії магії задовго до твоєї появи тут, рудоволоско!
-Серйозно? -Так!
До того, як це місце стало нестерпно ницим
і мене понизили до вчительки Краси.
Хіба схоже, що мене обходять посмішки?
Тоді треба захистити Софі.
Так і буде, як тільки її знайдемо.
Софі зникла.
І Анемона має рацію.
Рафал знищить школу, якщо об'єднає сили із Софі.
Брехня!
Це все брехня.
Черговий фокус, щоб добро знову перемогло.
Повірте, це не так.
Якщо мій брат ожив,
є серйозні шанси, що ніхто з нас не виживе, Леді Лессо.
Ніхто.
Негайно знайдіть Софі. Обшукайте обидві школи.
Так, звісно.
А ти, Агато,
піди на Бал Добра.
Цілком можливо, що Софі там з'явиться. Якщо так, приведи її до мене.
Уперед.
ПОМСТА
«Жива лялька».
Софі.
Ти не… О боже.
Що Рафал зробив з тобою?
Навчив приймати свою справжню сутність, ось що.
Хіба не цього ви хотіли?
Чи я не красунечка?
Улюблене отруйне яблучко Рафала.
Та, до чиїх талантів решті дуже далеко.
Тільки не кажіть, що ревнуєте.
Леонора з Ґавалдона.
Рафал мені розповів.
Леонора, самотня Читачка, яка хотіла стати кимось більшим.
Він щось у вас побачив. Зло, про яке ви не здогадувалися.
Він переніс вас сюди, щоб його плекати.
Ви так старалися, проте для нього ви були недостатньо злою.
Тож він відвернувся від вас, хоч ви й любили його.
І відтоді ви намагаєтесь довести йому, що чогось варті,
сподіваючись завоювати його.
Аж тут з'являється Софі.
Що він тобі пообіцяв?
І що ти пообіцяла йому?
Як добре, що ви, лялечки, запитали.
Софі…
Боже мій.
Боявся, що без запрошення ти не прийдеш, але потім подумав:
«Агата робить, що хоче».
Тедросе, ти бачив Софі?
Може, поговоримо про щось інше? Про те, що сталося в лісі?
-Це… -Так, пізніше. Коли я її знайду.
Вона на тебе кричить, не поважає тебе, звинувачує в усіх своїх нещастях,
а ти весь час її рятуєш.
Чому ти вважаєш, що вона варта порятунку?
У Ґавалдоні мене усе життя прозивали відьмою.
Мені прямо у вічі казали,
що я гидка і що колись вони таки спалять нас із мамою.
І все містечко починало сміятися.
Окрім Софі.
Вона єдина, хто за мене заступався ще з дитинства.
Вона мені як сестра,
а я не кидаю сім'ю.
Ніколи.
Так, твоя правда.
Сім'ю кидати не можна.
Ти врятувала мене від Женця,
і завдяки тобі я захотів бачити світ у півтонах.
Для мене ще ніхто ніколи такого не робив.
І завдяки цьому я усвідомив,
що ти моя справжня любов.
-О боже. Ти обрав найгірший час. -Ні, серйозно.
Я все обдумав, і я кохаю тебе, Агато.
Зупинися, будь ласка.
Рафал використовує Софі, щоб знищити школи.
Хто такий Рафал?
Софі, що з тобою трапилось?
-Боже мій. -Не хвилюйся, Тедді.
До завтра буду як нова.
Постарайся не зважати й не зіпсувати наш вечір.
Бал Добра!
Ось і я.
Ти ж мене запросив.
-Ти обіцяв. -Софі, будь ласка.
Мовчи, Агі. Розмовляють головні герої.
Я ж досі твоя дівчина?
Ти дотримаєш своєї обіцянки?
Бо… чекай біди,
якщо добро не дотримує слова.
Немає жодної обіцянки. Ти мене зрадила. Я тут з Агатою.
-Ні, неправда. -Брехунка.
Здається, я дуже швидко вчуся.
Софі, зупинися!
Що б не трапилося, я можу тобі допомогти.
Я твоя подруга.
Ні, Агато.
Ти моя ненависниця.
Тобто наша казка не завершиться, доки одну з нас не буде знищено.
Софі.
Бувай.
Тедросе.
Ходімо, хутко.
Це означає, що бал скасовано?
Ми мусимо зупинити її.
Ні, не кривдьте Софі.
Глянь, що вона накоїла.
Треба вбити її, доки вона не знищила нас.
Чоловіки — до зброї!
-Час убити відьму. -Стійте!
Згадайте, зло нападає, а добро захищається.
Вам не можна нападати!
ПЕРШИЙ ЩОРІЧНИЙ БАЛ ЗЛА
Мої любі Забуття!
У нас гості.
Як привітаємо їх?
Ми їх уб'ємо!
Облиште їх!
Софі, будь ласка. Вони просто бояться вашого нападу.
Навіщо нам нападати?
Це було б так злісно з нашого боку.
Покажімо, які ми насправді добрі.
Потанцюймо.
Привітайтеся з нашими гостями.
Ось закуски, хлоп'ята.
Цілься!
Тедросе, це пастка!
Убити відьму!
Вогонь!
Що ж.
Якщо зло нападає, а добро захищається,
то, здається,
добро перетворилося на зло.
А зло стало добром.
Ще й яким добром.
Тедросе, падай!
Тедді, нам стільки треба обговорити!
Ти і твоя армійка намагалися вбити повний зал невинних людей.
А це схоже на справжнє зло.
Схоже, хтось брав додаткові уроки Огидизації.
Ні!
Софі, будь ласка.
Ти маєш припинити це!
Надто пізно.
Вони напали. Тепер ми захищаємось.
Зупиніться!
Кому гарячого шоколаду?
І ти називаєш себе принцом, Тедді?
Ні, послухайте! Стривайте!
Послухайте мене!
Я йду, моя королево!
Ні! Тедросе!
Неймовірне відчуття. Увесь семестр руки свербіли.
Тедросе! Ні!
Відійди, Агі!
Це мій щасливий кінець.
То ось як ти зміниш світ?
Цього ти завжди хотіла?
Щоб світ упав тобі до ніг?
Так. Єдина моя помилка — думка, що я не в тій школі.
Просто школі треба було змінитися.
Твоя помилка — думка, що це все взагалі тобі потрібно.
Поглянь, ким ти стала.
Поглянь, ким ми стали.
Софі, Рафал — наш ворог.
Ми маємо здолати його.
Краще я здолаю свою ненависницю.
Софі, не треба!
Ні!
Софі!
А тепер… Залишилась остання проблемка.
Директоре…
Де ти, старигане?
Час платити за свою помилку.
Шукаючи помсти,
Софі блукала вежею в пошуках
того, хто підвів її на самому початку.
Принаймні так вона вважала.
Що це означає?
Що твоя історія лише почалася, Софі з Ґавалдона.
Рафале.
Це було всього лиш випробування, Софі.
Усе це.
Випробування, щоб знайти мою справжню любов.
Я нічого не розумію.
Це я здійснив твоє бажання
й привів тебе сюди.
Віщуни розповіли про твій потенціал, і я хотів допомогти тобі проявити його.
Хто ще вірив у тебе,
дбав про тебе,
захищав тебе,
дав тобі все?
Коли ти використовуєш цю силу,
бачиш, як твої вороги зазнають поразки,
що ти відчуваєш?
Мені це подобається.
Тобі не судилося бути доброю.
І мені, звісно, також.
Навіщо ти вдавав Директора Школи?
Він був моїм братом.
Багато століть тому
ми навіки довірилися Казкарці,
бо наш зв'язок переміг протистояння наших душ.
Ми були молодими й безсмертними, доки захищали одне одного.
Ідеальна рівновага добра і зла.
Але час…
З часом втрачаєш задоволення від того, що маєш.
Що з ним сталося?
Ми боролися…
І я його вбив.
Ти вбив свого брата?
Як ти міг?
Так само, як ти намагалася вбити коханого принца.
Бо така наша сутність.
Після смерті брата
я почав вдавати його, щоб приховати свої справжні наміри.
Почав нищити рівновагу зсередини.
У Школі добра та зла не існує помилок.
Але добро перемагало 200 років.
І зараз вони перемогли?
Я псував їх, казка за казкою.
Винагороджував їх за те, що вони палили бабусь у печах,
змушували русалок відрізати собі язики,
а жінок — танцювати в розпечених залізних черевичках.
Добро стало пихатим.
Безглуздим.
Слабким.
Але ти, Софі?
Ти змусила мене червоніти.
Ти поставила всю школу на коліна за пару тижнів.
Ти більш ніж добро чи зло.
Ти… істинний хаос.
Разом ми нездоланні.
Агато!
Тедросе?
Ти ціла?
Боже, я думала, що ти загинув.
Зі мною все добре. Послухай.
Треба покінчити із Забуттям раз і назавжди.
Тедросе, ні.
Ця війна між школами —
це неправильно. Якби мені поговорити із Софі…
Після всього, що вона накоїла? Це нічого не дасть.
Ні, її використовує брат Директора Школи.
Він дав їй Магію Крові. Це для неї занадто.
-Вона не знає, що робить. -Вона все чудово знає.
Я достукаюся до неї.
-Я знаю. -Послухай мене.
-Що? -Її більше немає.
Вона перетворилася на ворону й полетіла до вежі Директора.
-Що? -Бій відбувається тут, Агато.
Час відпустити її.
Тедросе, ти казав, що готовий побачити світ
у півтонах.
Це твій шанс.
Будь ласка, довірся мені.
Допоможи врятувати Софі. Так ми врятуємо всю школу.
І Вічність, і Забуття.
-Будь ласка. -Тедросе! Ми їх не втримаємо.
Гаразд, іди до неї.
Я прийду, коли тільки зможу. Обіцяю.
Софі, ти приєднаєшся до мене?
Нам потрібен лише поцілунок справжньої любові.
Поцілунок зла,
який оживить нашу любов
і назавжди відкриє ворота до Вічного Забуття,
де ми з тобою будемо правити.
Я твій принц.
Я твоя справжня любов.
Я завжди нею був.
Приєднаєшся до мене?
Так.
І зло здобуло поцілунок справжньої любові,
що прирекло обидві Школи та всіх їх мешканців,
і добрих, і злих,
на страшну загибель
і дозволило злу Рафала, істинному злу, захопити світ.
Що я накоїла?
Навіщо всім помирати? Я думала, ти хотів, щоб перемогло зло.
Вони мої друзі.
Вони всього лиш лиходії з казок.
Треба звільнити шлях для істинного зла.
Вітаю у Вічному Забутті, любове моя.
Ні! Я не хотіла кривдити їх. Я думала, ми просто будемо правити.
І ми будемо правити.
Вічним Забуттям,
де кожнісінький учень,
кожнісінький вчитель, який міг стати нам на заваді, згине,
як і твоя ненависниця.
ТУТ СПОЧИВАЄ АГАТА
Ні, Агі!
Я не цього хотіла!
Тепер надто пізно, Софі.
Ти відштовхнула всіх,
брехала всім, зрадила всіх.
Тепер ти сама-самісінька.
Тому ти моя…
Геть від неї!
Агі!
Ти жива?
Мені так шкода!
Усе гаразд. Я з тобою.
Я очікував більшого від Читачки.
Ти ж знаєш, що стається з тими, хто стає на шляху любові?
Любові? Це не любов.
Знаєш, чому добро завжди перемагає?
Бо ми боремося за інших,
турбуємося про інших.
Ось яка вона, добра любов.
Зло бореться тільки за себе.
А це повна протилежність любові.
Які гарні слова!
Та вони не мають більше ні сили, ні значення.
А зараз прошу відійти від моєї нареченої.
Ти ніколи її не отримаєш, потворо.
Тільки через мій труп.
Що ж, як скажеш.
Ні! Тільки не Агі!
Софі!
Ні!
Це неможливо.
Після всього цього.
Ні.
Ти справді думав, що все буде так просто?
У моїй школі?
Колись, у руках твого батька, цей меч міг здолати мене.
Та в руках такого щеняти
цей меч — просто велетенська зубочистка.
Ти думаєш, що ця казка
про твою справжню любов.
Ні, вона про мою.
І про силу, яку мені дав поцілунок зла,
щоб я вбив майбутнього короля добра.
Або про дівчат, які тебе зупинили.
Кінець.
О боже.
О боже. Усе гаразд.
Привіт.
Я…
Пробач мені за все.
Усе гаразд. Усе добре.
Тепер ти в безпеці.
Я не хочу бути злою.
Ні, ти не зла.
Ти звичайна людина.
Доти, поки у мене є ти.
Ми завжди будемо одна в одної.
Обіцяєш?
Обіцяю.
Я люблю тебе, Агі.
Ти завжди будеш… моєю найкращою подругою.
Ні.
Ні, будь ласка, повернися.
Я також люблю тебе.
Боже мій.
Привіт.
Вибач, я роблю тобі боляче?
О боже.
Більше ніколи так не роби.
Повертаймося додому.
Так.
Повертаймося додому.
І так наші героїні побороли найбільшу загрозу,
яку коли-небудь бачила Школа Добра і Зла.
Світ казок не згинув,
проте він більше не був таким, як раніше.
Добро і зло разом?
В одній школі?
Що далі?
Мабуть, єдність.
Може… навіть дружба.
Що ж…
-Не все одразу. -Так. Тихіше їдеш — далі будеш.
Привіт.
Моє серце належить іншій.
Щодо наших героїнь, вони нарешті могли повернутися до Ґавалдона,
адже поцілунок Агати звільнив їх.
Бо яка любов може змагатися зі справжньою любов'ю між друзями?
Мені точно краще піти.
Агі, якщо хочеш залишитися тут із Тедросом, я зрозумію.
Я подбаю про твою маму.
Це буде для честю для мене.
Дякую, Софі.
Але я не покину подругу.
Тедросе, дякую,
що захотів змінитися.
Сподіваюсь, колись ми ще побачимося.
Стривайте!
Дівчат зустріли з відкритими обіймами…
і розумінням.
Вони вперше почувалися такими особливими.
Хоча деякі речі змінити неможливо.
-Відьма! -Спалити відьму!
Хіба що за допомогою магії.
І здавалося б, що це кінець історії.
Однак, коли стріла Тедроса пробила портал між світами…
Агато, ти потрібна мені.
…стало зрозуміло, що це лише
початок.
ЗА МОТИВАМИ КНИГИ СОМАНА ЧАЙНАНІ
Переклад субтитрів: Анастасія Хома